Справа № 127/8112/24
Провадження №11-кп/801/896/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000040 від 17.01.2021,

за апеляційною скаргою зі змінами прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженку м. Вінниці, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянку України, з загальною середньою освітою, яка має на утриманні двох малолітніх та одну неповнолітню дитину, офіційно непрацевлаштовану, раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком визнано винуватою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено їй покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано засуджену ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання період її тримання під вартою під час досудового розслідування з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 17.01.2024 по 19.01.2024.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання період її перебування під цілодобовим домашнім арештом з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі, починаючи з 20.01.2024 по 18.03.2024 включно.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів, залишено без змін у виді домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в нічний період доби в період часу з 22:00 год до 06:00 год, на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2024 в справі № 127/2070/24 про застосування запобіжного заходу.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз в сумі 12116 (дванадцять тисяч сто шістнадцять) грн 48 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.01.2024 в справі № 127/2013/24 на майно, яке було вилучено 17.01.2024 у ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон Redmi Note 7, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , із встановленими сім картками 1) НОМЕР_4 , 2) НОМЕР_5 , який поміщено до спецпакета НПУ №PSP1187748.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.01.2024 в справі № 127/2009/24 на майно, яке було вилучено 17.01.2024 у ОСОБА_8 , а саме: аркуш паперу із рукописним текстом, який поміщено до спецпакета НПУ №PSP1187763; гумову кульку, яку поміщено до паперового конверта; гумову кульку, яку поміщено до паперового конверта; 13 таблеток, які поміщено до спецпакета НПУ № PSP1388734; подрібнену речовину рослинного походження, яку поміщено до спецпакета НПУ № PSP1388727.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2024 в справі № 127/2006/24 на майно, яке було вилучено 17.01.2024 у ОСОБА_8 , а саме: електронні ваги, які поміщено до спецпакета НПУ № PSP1187762.

Речові докази в кримінальному провадженні № 0000040, а саме:

-аркуш паперу із рукописним текстом, який поміщено до спецпакета НПУ №PSP1187763; гумову кульку, яку поміщено до паперового конверта; гумову кульку, яку поміщено до паперового конверта, які відповідно до квитанції № 2456 від 20.01.2024 передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, ухвалено знищити;

-особливо небезпечний наркотичний засіб обіг якого заборонено канабіс, масою (у перерахунку на висушену речовину), 0,96 г, поміщений до спецпакету експертної служби № 5450182, який відповідно до квитанції № 1130 від 20.01.2024 передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, ухвалено знищити;

-наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін в кількості 11 таблеток та 4 фрагментів таблеток, загальною масою 1,3369 г, в яких маса бупренорфіну становить 0,0251 г, який відповідно до квитанції № 1142 від 02.02.2024 передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, ухвалено знищити.

На підставі ст. 96-1, 96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію майна та конфісковано у власність держави речові докази, які належать ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон Redmi Note 7, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , із встановленими сім картками 1) НОМЕР_4 , 2) НОМЕР_5 , який поміщено до спецпакета НПУ №PSP1187748 та електронні ваги, які поміщено до спецпакета НПУ № PSP1187762, які відповідно до квитанцій № 2522 від 26.02.2024 та № 2456 від 20.01.2024 передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області.

Згідно з вироком ОСОБА_8 , всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут наркотичних засобів у місця позбавлення волі, діючи умисно, з корисливим мотивом, бажаючи збагатитись, 16.01.2024 приблизно о 20 год 00 хв, у невстановленої слідством особи незаконно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, а також попередньо у невстановлений спосіб та час незаконно придбала наркотичний засіб бупренорфін.

Надалі 17.01.2024, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи у місці свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , замаскувала вказані наркотичні засоби у продукти харчування, з метою передачі до Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме для засудженого ОСОБА_9 , який відбуває покарання у вказаній установі. Зокрема, ОСОБА_8 помістила особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс та наркотичний засіб бупренорфін до двох окремих гумових кульок та приховала їх у сирій картоплині, яку заховала серед інших та поклала до поліетиленового пакету разом з іншими продуктами харчування.

В подальшому, приблизно о 15 год 30 хв 17.01.2024 ОСОБА_8 , продовжуючи свої кримінально протиправні дії, перебуваючи при цьому у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, з метою реалізації умислу, спрямованого на збут вищевказаних наркотичних засобів у місця позбавлення волі, направилася до Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де власноручно написала заяву від 17.01.2024 про передачу продуктів харчування та інших речей засудженому ОСОБА_9 .

Надалі, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, а також розуміючи явну протиправність свого діяння, з огляду на те, що ОСОБА_8 попередньо неодноразово приносила передачі до установи виконання покарань і була достеменно обізнана та ознайомлена із забороною передання сторонніх предметів, 17.01.2024 приблизно о 15 год 45 хв надала для огляду продукти харчування відповідно до п. 1 розділу XII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5, після чого її протиправні дії були викриті працівниками установи, а саме у одній із картоплин було виявлено дві гумові кульки із зазначеними вище наркотичними засобами.

У подальшому до чергової частини Відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області надійшло повідомлення про те, що 17.01.2024 приблизно о 15 год 45 хв співробітниками Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» у ході огляду продуктів харчування, які передавала ОСОБА_8 для засудженого ОСОБА_9 , виявлено заборонені предмети.

У свою чергу, 17.01.2024 в період часу з 18 год 01 хв до 18 год 31 хв під час проведення огляду місця події за участі ОСОБА_8 , понятих та інших учасників, працівниками слідчо-оперативної групи ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області виявлено та вилучено: дві гумові кульки, які поміщено до окремих паперових конвертів; 13 таблеток, які поміщено до спеціального пакету НПУ № PSP1388734; подрібнену речовину рослинного походження, яку поміщено до спеціального пакету НПУ № PSP 1388727.

Відповідно до висновку експерта, надана на експертизу речовина рослинного походження, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса канабісу (у перерахунку на висушену речовину) становить 0,96 г.

Згідно з висновком експерта, надані на експертизу 11 (одинадцять) таблеток та 4 (чотири) фрагменти таблеток, містять у своєму складі наркотичний засіб бупренорфін, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено. В 11 (одинадцяти) таблетках та 4 (чотирьох) фрагментах таблеток, загальною масою 1,3369 г, маса бупренорфіну становить 0,0251 г.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 не оспорювала час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим її злочином, свою вину визнала у повному обсязі, підтвердила обставини його скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодилась з кваліфікацією її дій. Повідомила, що засуджений ОСОБА_9 був другом її покійного брата. Тому, коли ОСОБА_9 звернувся до неї з проханням, за грошову винагороду, передавати йому передачі (одяг, продукти харчування, ліки тощо) до Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)», де він відбуває покарання, вона погодилась. Обвинувачена наголошувала на тому, що погодилась на пропозицію ОСОБА_9 передати йому наркотичні засоби лише через те, що в той період перебувала в скрутному матеріальному становищі. Зазначила, що на її утриманні перебуває троє дітей, двоє з яких малолітні (3 та8 років), а одна неповнолітня (15 років), тому постійно потрібні кошти на придбання для них продуктів харчування, одягу, ліків тощо, а в той період вона не працювала. Окрім того, в квартирі, де вона проживає з дітьми, сталася пожежа, у зв`язку з чим також потрібні були кошти на ремонт. Також ОСОБА_8 акцентувала увагу суду на тому, що наразі неофіційно працевлаштувалася продавцем на ринку «Привокзальний» у м. Вінниці. Зауважила, що про вчинене щиро шкодує. Просила не позбавляти її волі, оскільки хвилюється за своїх дітей, яких виховує самостійно. Окрім того, просила суд прислухатися до її прохання, оскільки дитиною сама була позбавлена батьківського піклування, а саме виховувалась тіткою, тому не хоче, щоб її діти виховувались в дитячому будинку.

Такі дії обвинуваченої ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів та особливо небезпечних наркотичних засобів у місця позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор ОСОБА_6 не оспорює кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_8 , доведеність її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, доцільність застосування ст.69 КК України, а лише просить скасувати вирок у частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м?якості. Апелянт просить ухвалити новий вирок, яким із застосуванням ст. 69 КК України призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацію усього належного їй на праві власності майна. Початок строку відбування покарання обраховувати з дати затримання ОСОБА_8 на виконання вироку суду. У решті оскаржуваний вирок просить залишити без змін. Крім цього, прокурор просить у порядку, передбаченому ст. 378 КПК України, порушити окремою ухвалою перед службою у справах дітей питання про влаштування малолітніх дітей ОСОБА_8 , а також щодо встановлення над ними опіки на час відбування покарання їх матір?ю.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що розмір покарання у виді позбавлення волі, яке судом призначено ОСОБА_8 , не відповідає обставинам вчиненого кримінального правопорушення та особі винної, а застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробування прямо суперечить положенням чинного законодавства та практиці Верховного Суду. Також вважає, що існує необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_8 суворішої та реальної міри покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, оскільки в протилежному випадку мета покарання не буде досягнута.

Прокурор не погоджується з тим, що суд першої інстанції, застосовуючи до обвинуваченої ОСОБА_8 положення ст.75 КК України, врахував: відсутність у обвинуваченої судимостей та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин.

Зазначає, що судом не надано належної оцінки обставині, яка обтяжує покарання, а саме перебування ОСОБА_8 у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

Посилається на те, що неофіційне працевлаштування обвинуваченої ОСОБА_8 призводить до ненадходження коштів до державного бюджету, а також на те, що остання свідомо та у протиправний спосіб спілкувалась із засудженим ОСОБА_9 , хоча достовірно знала, що у виправній колонії в?язням заборонено використовувати мобільні телефони без відома адміністрації.

Також вказує, що при призначенні покарання суд першої інстанції залишив поза увагою факти того, що обвинувачену було викрито «на гарячому», після чого ОСОБА_8 під тиском доказів зізналась у вчиненні кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги зі змінами, просив її задовольнити, з викладених у них підстав.

Захисник ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просив залишити оскаржуваний вирок без змін, оскільки він відповідає вимогам ст.370 КПК України. До початку судового розгляду по суті надав довідку, видану КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» № 189 від 19.07.2024, відповідно до якої ОСОБА_8 знаходилася на стаціонарному лікуванні з 09.07.2024 по 19.07.2024 з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання ПАВ». Історія хвороби № 1333.

Обвинувачена ОСОБА_8 підтримала позицію свого захисника, просила залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За правилами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченої, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 увчиненні кримінального правопорушення, а саме: незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів та особливо небезпечних наркотичних засобів у місця позбавлення волі, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами.У зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої прокурором апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

За приписами ст. 75 КК України визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Водночас дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 413, 414, 409 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, положень статей 69, 75 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість (ст. 414 КПК).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається із тексту оскаржуваного вироку, вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином); особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення; особу обвинуваченої (раніше несудима; має на утриманні двох малолітніх та одну неповнолітню дитину; неофіційно працевлаштована продавцем; за місцем проживання характеризується з посередньої сторони, скарги щодо її неналежної поведінки відсутні; на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває).

Окрім цього, судом першої інстанції було досліджено документи, надані стороною захисту з метою повної і об`єктивної оцінки судом особи обвинуваченої ОСОБА_8 та її матеріального становища.

Так, рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 29.11.2002 в справі № 2-3036-2002 матір обвинуваченої ОСОБА_8 ОСОБА_10 позбавлена батьківських прав стосовно її неповнолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2062 від 26.12.2002 ОСОБА_12 , яка проживає в АДРЕСА_1 , призначено опікуном неповнолітньої племінниці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та піклувальником неповнолітнього племінника ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати яких позбавлена батьківських прав, батька в дітей немає.

За адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її діти: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З довідок, виданих УСЗН (Лівобережне) ДСП ВМР № 826 та № 825 від 25.03.20024, судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_8 знаходиться на обліку в УСЗН (Лівобережне) ДСП ВМР і отримує допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, сукупний розмір якої за період з 01.10.2023 по березень 2024 року складає 12600 грн. Також з жовтня по листопад 2023 року ОСОБА_8 отримувала допомогу при народженні 1-єї дитини по 860 грн.

Окрім того, за клопотанням сторони захисту судом першої інстанції було досліджено відеозапис до протоколу обшуку проведеного 17.01.2024 за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_8 .

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом першої інстанції визнано: щире каяття, яке проявилося у визнанні обвинуваченою факту вчинення кримінального правопорушення, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене; активне сприяння розкриттю злочину, яке полягало в тому, що ОСОБА_8 відразу зізналась у вчиненому та повідомляла про всі обставини вчинення злочину; вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, що полягало в тому, що обвинувачена самостійно виховує трьох дітей, двоє з яких є малолітніми, а одна неповнолітньою. Окрім того, внаслідок пожежі квартира в якій обвинувачена проживає зі своїми дітьми потребує ремонту, що підтверджується дослідженим судом відеозаписом до протоколу обшуку даного помешкання.

Судом також враховано обставину, передбачену статтею 67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , а саме вчинення кримінального правопорушення у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції, проаналізувавши поведінку обвинуваченої ОСОБА_8 , яка визнала свою вину та щиро розкаялась, готова нести покарання за вчинене, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію сторін кримінального провадження, вважав, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 та її перевиховання можливе без ізоляції від суспільства. А тому суд вважав за доцільне призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна та на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком та покладенням відповідних обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Застосовуючи до обвинуваченої ОСОБА_8 положення ст. 69 КК України, суд першої інстанції врахував: визнання вини та щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину; наявність на утриманні обвинуваченої трьох дітей, двоє з яких є малолітніми, а одна неповнолітньою.

Застосовуючи до обвинуваченої ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував: відсутність судимостей; вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин.

Окрім того, суд врахував й той факт, що обвинувачена, будучи дитиною, була позбавлена батьківського піклування через відсутність батька та позбавлення її матері батьківських прав, відтак на власному гіркому досвіді знає про всі складнощі виховання дітей у дитячих будинках. З цих підстав суд першої інстанції вважає, що доцільним буде залишення дітей обвинуваченої разом з матір`ю, оскільки родина ОСОБА_8 на обліку у соціальній службі як неблагополучна не перебуває.

Таке покарання, на переконання суду першої інстанції, перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням вимог як ст. 69 КК України , так і ст.75 КК України колегія суддів вважає їх достатньо обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст.ст. 50, 65-67, 69 КК України, а тому, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора із поданими до неї змінами, не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання та ухвалення щодо ОСОБА_8 нового вироку.

Рішення суду першої інстанції про застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 ст.ст. 69, 75 КК України є законним, обґрунтованим та мотивованим, оскільки всупереч доводам апеляційної скарги прокурора в оскаржуваному вироку наведені достатні мотиви як для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України, так і для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.

У зв`язку з чим колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України та ст.75 КК України не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Як установлено колегією суддів, обвинувачена ОСОБА_8 перебуває у віці 32 років, тобто в доволі молодому віці, виховує самостійно трьох дітей, двоє з яких малолітні, майже не бачила розумного, дорослого життя та не отримала належного виховання, освіти, оскільки не знала батька, а матір була позбавлена батьківських прав, її вихованням займалася тітка, на момент вчинення кримінального правопорушення проживала зі своїми дітьми в житлових умовах, які бажають кращого, обвинувачена жодної сторонньої допомоги та розумної підтримки у житті не має.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновки суду першої інстанції про наявність обставини, яка пом`якшує призначене покарання, а саме вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин.Оскільки очевидним є те, що відсутність у обвинуваченої належного виховання, освіти, бідність, нерозуміння значення суспільної небезпеки від незаконного придбання, зберігання та збуту наркотичних засобів у місця позбавлення волі, ставлення своїх інтересів вище за суспільні цінності привели ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Крім цього, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав відсутність судимості, як обставину, що пом`якшує покарання.

Уданому разі колегія суддів зауважує, що перелік обставин, які пом`якшують покарання, на відміну від переліку обставин, які його обтяжують, не є вичерпним. Відповідно суд, призначаючи покарання,може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч.1 ст.66 КК України. На переконання колегії суддів, визнання судом першої інстанції відсутності судимості в обвинуваченої ОСОБА_8 обставиною, яка пом`якшує покарання, пов`язано виключно із тим, що остання, незважаючи на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, в цілому не є делінквентною особою. Вказане між іншим підтверджується відсутністю відомостей про притягнення обвинуваченої до відповідальності за вчинення інших кримінальних та адміністративних правопорушень, а також тим, що вона та її родина не перебуває на обліку як неблагонадійна.Колегія суддів вважає, що вчинене кримінальне правопорушення більше свідчить про випадковість дій обвинуваченої ОСОБА_8 , ніж наводить на думку про їх системність та можливість вчинення кримінальних правопорушень у майбутньому.

Окрім того, не знайшли свого підтвердження доводи прокурора про те, що судом не надано належної оцінки обставині, яка обтяжує покарання, а саме перебування ОСОБА_8 у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, оскільки вказана обставина була врахована в сукупності з обставинами, які пом`якшують призначене покарання. До того ж, під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачена усвідомлюючи всю серйозність ситуації, яка склалася, добровільно пройшла курс стаціонарного лікування в КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» з 09.07.2024 по 19.07.2024.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції залишив поза увагою факти того, що обвинувачену було викрито «на гарячому», після чого ОСОБА_8 під тиском доказів зізналась у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів вважає недоречними, оскільки обвинувачена ОСОБА_8 , а у той час підозрювана, розуміючи тяжкість правопорушення і санкцію статті, відразу ж правдиво і чесно визнала як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду всі пункти обвинувачення. При цьому, активне сприяння ОСОБА_8 у розкритті кримінального правопорушення було встановлено під час досудового розслідування та зазначено в обвинувальному акті, затвердженому прокурором.

Недоречними та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції колегія суддів також вважає доводи прокурора, які стосуються того, що неофіційне працевлаштування обвинуваченої ОСОБА_8 призводить до ненадходження коштів до державного бюджету, а також доводи про те, що обвинувачена свідомо та у протиправний спосіб спілкувалась із засудженим ОСОБА_9 . На переконання колегії суддів, вказані доводи лише ілюструють проблеми системного характеру, які пов`язані із неналежним контролем за ринком працевлаштування та неналежним контролем адміністрації установи виконання покарань за виконанням обов`язків осіб, які відбувають покарання. При цьому згідно з обвинувальним актом стороною обвинувачення не ставилося у вину обвинуваченій ОСОБА_8 неофіційне працевлаштування, несплата податків до державного бюджету чи протиправне використання мобільного телефону для спілкування із засудженим ОСОБА_9 .

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного кримінального правопорушення і особою винного.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Зважаючи на фактичні обставини даного провадження, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що покарання у виді п`яти років позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України, як про це просить прокурор, є надмірним, оскільки містить в собі лише елемент кари, тому таке покарання не перевиховає обвинувачену ОСОБА_8 , а навпаки викликатиме в неї агресію, злість, нерозуміння. Більше того таке покарання не вплине позитивно не тільки на обвинувачену ОСОБА_8 , а й на її дітей, які залишаться без матері та скоріше за все потраплять у дитячий будинок та можуть мати шанс на схоже кримінальне життя. У той час, коли мети покарання можливо досягти із застосуванням положень ст.ст.69, 75, 76 КК України та максимальним іспитовим строком , під час якого буде здійснюватися контроль за поведінкою ОСОБА_8 . Саме таке покарання, на переконання колегії суддів, є тим примусом держави, який повинен позитивно вплинути на свідомість обвинуваченої, навести її на роздуми про недопустимість попередньої поведінки, оскільки створить у неї певний острах не вчиняти кримінальні правопорушення не лише під час іспитового строку, а й у майбутньому. Зрештою покарання, призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції у даному провадженні, є адекватною відповіддю на порушення суспільних відносин у сфері обігу наркотичних засобів і психотропних речовин.

В апеляційній скарзі також містяться інші аргументи, які не потребують детального аналізу колегії суддів, оскільки не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої ОСОБА_8 , апеляційну скаргу зі змінами прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок - без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2024 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4