справа № 492/1548/24
провадження № 1-кс/492/105/24
УХВАЛА

Іменем України

11 листопада 2024 року м.Арциз

Слідчий суддя Арцизького районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

розглянувши клопотання начальника сектору дізнання відділення поліції № 1 Болградського районного РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна та додані до клопотання матеріали у кримінальному провадженні № 0000120, внесеного 07 листопада 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною 1 статті 337 КК України, -

встановив:

До Арцизького районного суду Одеської області надійшло клопотання сектору дізнання відділення поліції № 1 Болградського районного РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна та додані до клопотання матеріали у кримінальному провадженні № 0000120.

В обґрунтування заявленого клопотання начальником сектору дізнання зазначено, що ОСОБА_4 , отримавши 05 листопада 2024 року направлення на ВЛК, повістку про виклик для проходження медичного огляду та визначення призначення на воєнний час, будучи попередженим про виконання вимог військового обліку, до медичного закладу не прибув, ВЛК не пройшов, та в зазначену дату у повістці, а саме: 06 листопада 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 не прибув, тим самим ухилився від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального комплектування та соціальної підтримки.

Допитаний в якості свідка заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 пояснив, що 05 листопада 2024 року, в другій половині дня, до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою уточнення військово-облікових даних та можливого подальшого проходження військово-лікарської комісії для подальшого прийняття рішення, щодо придатності чи не придатності для проходження служби за призовом під час мобілізації був доставлений ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , 05 листопада 2024 року був записаний в журналі реєстрації відвідувачів, після чого начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_6 йому було надано направлення на ВЛК, за отримання якого він розписався, та отримувати відмовився, пояснивши це тим, що не бажає проходити ВЛК та служити в лавах ЗСУ. Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 було попереджено ОСОБА_4 про виконання вимог військового обліку, за невиконання яких передбачена кримінальна відповідальність за статтею 337 КК України, за що останній розписався, власноручно записавши своє прізвище, ім`я та по батькові, копію якого отримав. Після цього ОСОБА_4 власноручно написав заяву про відмову від проходження ВЛК. Далі, 04 листопада 2024 року ОСОБА_8 надав ОСОБА_4 повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження медичного огляду та визначення призначення на воєнний час на 09:00 год. 06 листопада 2024 року, за отримання якої ОСОБА_4 розписався. Отримавши всі вказані вище документи, ОСОБА_4 залишив приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , але 06 листопада 2024 року до відділу не з`явився.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 надав покази, які аналогічні показам свідка ОСОБА_5

11 листопада 2024 року свідок ОСОБА_5 добровільно, на підставі заяви, видав: направлення на ВЛК від 05 листопада 2024 року на ім`я ОСОБА_4 на 1 арк.; картку обстеження та медичного огляду військовозобов`язаних для визначення придатності до служби на ім`я ОСОБА_4 на 1 арк.; попередження про виконання вимог військового обліку від 05 листопада 2024 року на ім`я ОСОБА_4 на 1 арк.; заяву ОСОБА_4 про відмову від проходження ВЛК від 05 листопада 2024 року на 1 арк.; розписку про отримання повістки від 05 листопада 2024 року на ім`я ОСОБА_4 на 1 арк., які було оглянуто та запаковано до паперового конверту НПУ.

11 листопада 2024 року свідок ОСОБА_4 добровільно, на підставі заяви, видав: попередження про виконання вимог військового обліку від 05 листопада 2024 року на ім`я ОСОБА_4 на 1 арк., яке було оглянуто та запаковано до паперового конверту НПУ.

Постановою начальника сектору дізнання ВП №1 Болградського РВП від 11 листопада 2024 року вказані матеріальні об`єкти визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та залишено на зберігання при матеріалах кримінального провадження.

Начальник сектору дізнання у клопотанні просить накласти арешт на вищезазначені речові докази.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання про арешт майна, дійшов висновку, що клопотання слід повернути прокурору для усунення недоліків, з наступних підстав.

Згідно з частиною 3 статті 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Як вбачається з клопотання про арешт майна, викладаючи зміст клопотання, начальник сектору дізнання обмежився лише загальними фразами та цитуванням окремих норм КПК України, при цьому не обґрунтував, яким саме критеріям статті 98 КПК України відповідає майно, на яке він просить накласти арешт, та які саме ознаки такого майна можуть бути використані для доведення конкретних обставин, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (частина 2 статті 131 КПК України).

Відповідно до частини 1 статті 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 40-1 КПК України дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Проте, відповідно до частини 1 статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи,які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Клопотання взагалі не містить підстави, мети (визначеної КПК України) та відповідного обґрунтування для накладення цього арешту, лише містить цитування статей КПК України.

При цьому, частина 2 статті 170 КПК України визначає мету арешту, в ній визначені вичерпний перелік того, з якою метою може бути накладено арешт. У клопотанні начальник сектору дізнання не зазначив з якою метою необхідно арештувати майно. Необхідним є обґрунтування підстави та мети цього арешту.

Метою накладення арешту майна може бути збереження речових доказів. Якщо речі (предмети), визнано речовими доказами то відповідно до ст.98 КПК України має бути зазначено яким ознакам (критеріям) речового доказу він відповідає, й підстава для арешту (яку обставину буде підтверджувати) та завдання, яке має бути виконане арештом майна.

Зокрема, звертаючись із клопотанням про накладення арешту з метою забезпечення збереження речового доказу начальник сектору дізнання має обґрунтувати відповідність вилученого майна критеріям речового доказу, (а не процитувати статтю 98 КПК України), оскільки відповідно до частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з частиною 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна слідчий, прокурор мають довести, що існують конкретні обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Це має бути доведено з урахуванням того, що вилучене майно знаходиться у відповідальної особи правоохоронного органу, тобто конкретно вказати хто може пошкодити, зіпсувати, втратити, знищити, використати, перетворити майно, передати, якщо майно не арештувати.

Клопотання не містить обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, згідно частини 11 статті 170 КПК України, яка визначає, які ризики можуть наступити в разі незастосування арешту майна.

До клопотання прокурора додано постанову начальника сектору дізнання про визнання вилучених речей речовим доказом, проте у постанові жодним чином не обґрунтовано яким саме критеріям речового доказу відповідають вилучені речі.

Клопотання прокурора абсолютно не вмотивоване, не містить жодного обґрунтування яке значення у даному кримінальному провадженні мають вилучені речі.

За своїм змістом клопотання містить виклад обставин кримінального правопорушення та цитування статей КПК України, які регулюють питання накладення арешту на майно, тоді як клопотання повинно містити конкретні обґрунтування, а не цитування статей КПК України.

Оскільки клопотання начальника сектору дізнання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України, що як наслідок не дає можливості слідчому судді вирішити питання про арешт майна відповідно до вимог частини 2 статті 173 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про повернення клопотання про арешт майна прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог частини 3 статті 172 КПК України.

Керуючись статтями 170, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання начальника сектору дізнання відділення поліції № 1 Болградського районного РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна та додані до клопотання матеріали у кримінальному провадженні № 0000120 повернути прокурору для усунення недоліків.

Ухвала слідчого судді про повернення клопотання про арешт майна прокурору для усунення недоліків оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Арцизького районного суду

Одеської області ОСОБА_1