Провадження № 1-кп/537/287/2024
Справа № 537/3579/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2024 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2024 року за №0000103, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коротченкове Шосткінського району Сумської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, який не одружений, не працює, був військовослужбовцем військової служби за контрактом на посаді номера обслуги третьої обслуги міномета мінометного взводу 3-ї роти спеціального призначення 6-го батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у військовому званні старший солдат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

у с т а н о в и в :

04.07.2024 року до Крюківського районного суду м. Кременчука надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000103, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2024 року кримінальне провадження передано до провадження головуючої судді ОСОБА_1 .

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що обвинувальний акт відповідає положенням ст.291 КПК України, угода в кримінальному провадженні не укладалась, відсутні підстави для закриття провадження, передбачені п.п. 4-8, 10 ч.1 або ч.2 ст.284 КПК України, справа підсудна Крюківському районному суду м. Кременчука, тому просив призначити судовий розгляд за обвинувальним актом у закритому судовому засіданні, оскільки в ході розгляду справи може бути розоголошена інформація, яка містить таємницю, що охороняється законом, а саме щодо порядку проходження служби військовослужбовцями та дислокація військової частині в складі Національної гвардії України в умовах воєнного стану.

Крім того прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 . В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, - дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, за що законом визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років. Враховуючи обставини та характер інкримінуємого особливо тяжкого злочину та установлене санкцією закону покарання, вбачаються ризики, наведені у п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме для уникнення відповідальності ОСОБА_4 може ухилитися також і від суду, першкоджати встановленню істини у справі, незаконно впливати на свідків для зміни ними показань, оскільки він з ними добре знайомий, проходив військову службу. Застосування до обвинуваченого жодного з більш м`яких запобіжних заходів, зокрема застави, не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. А крім того за вимогами ч.8 ст.176, ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід тримання під вартою, можливо без визначення застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 вважали за можливе призначити судовий розгляд за обвинувальним актом за відсутності обставин, перелічених у ст.314 КПК України, не заперечували проти розгляду справи у закритому судовому засіданні. Просили при вирішенні питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого визначити заставу.

Суд, вислухавши думки учасників кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами другою, третьою цієї статті.

За п.1 ч.2 ст.31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, за який установлено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років. А також обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник в підготовчому засіданні заявили клопотання, щоб кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснювалося колегіально судом у складі трьох суддів. Тому з метою всебічного та повного забезпечення права обвинуваченого на захист, суд вважає за необхідне проводити розгляд справи колегіально судом у складі трьох суддів.

Вирішуючи питання щодо застосування обвинуваченому запобіжного заходу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 30.05.2024 року у справі № 554/5704/24, провадження № 1-кс/554/6106/2024, у кримінальному провадженні №0000103, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2024 року, застосовано відносно ОСОБА_4 , підозрюваного за ч.5 ст.407 КК України, запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, який обчислювати з 21 год. 02 хв. 28 травня 2024 року до 26.07.2024 року, 21 год.02 хв. Визначено розмір застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240,00 грн.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09.07.2024 року у справі № 554/5704/24, провадження №11-сс/814/433/24 апеляційну скаргу з доповненнями захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 30.05.2024 року відносно ОСОБА_4 без змін.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У п.4 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

У відповідності до ст.5 п. «С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою при провадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи в підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, суд з врахуванням положень ст.315 КПК України враховує, що ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, - дезертирство, вчинене в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

Слідчими суддями Октябрського районного суду м. Полтави та Полтавського апеляційного суду в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000103 від 06.03.2024 року, при вирішенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , дії якого на той момент були кваліфіковані ч. 5 ст. 407 КК України, за фактом самовільного залишення військової частини, вчиненого в умовах воєнного стану установлено обґрунтованість його підозри.

Склад тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за фактом самовільного залишення військової частини, вчиненого в умовах воєнного стану, від складу особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, за фактом дезертирства, тобто самовільного залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, - відрізняється зокрема суб`єктивною стороною, тобто спеціально зазначеною у диспозиції ст.408 КК України метою ухилитися від військової служби.

При вирішенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченим, суд з дотриманням положень ст.178 КПК України враховує особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, молодого віку (21 рік), має задовільний стан здоров`я, не одружений. ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання у матері, але до затримання не проживав за місцем своєї реєстрації. Проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Але наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 21.03.2024 №72мтд, старший солдат ОСОБА_4 був виключений зі списків особового складу військової частини, оскільки 01.01.2024 року він самостійно залишив місце дислокації військової частини.

Також ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України у кримінальному провадженні №0000419.

З огляду на наведене, суд вважає наявними для обвинуваченого ОСОБА_4 існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконний вплив на свідків, яких добре знає, бо разом служив.

Щодо доводів обвинуваченого та його захисника про відсутність вказаних ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, вказує на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, ризик незаконного впливу на свідків, з якими він проходив військову службу, для зміни ними своїх показань, а за відсутності легальних джерел доходу ризик вчинення іншого кримінального правопорушення , чим спростовуються доводи захисту про відсутність для обвинувачених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Відповідно до ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід тримання під вартою.

Частиною 4 ст.183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 Кримінального кодексу України.

Суд вважає за необхідне не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не працює, легальних доходів не має, не проживав за місцем своєї реєстрації, не подав суду докази про наявність у нього права власності на житло або згоду власників про можливість його проживання в їх житлі на період судового розгляду. До суду не зверталися особи з проханням внести заставу за обвинуваченого у вчиненні особливо тяжкого злочину, в розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як установлено у ст.182 КПК України.

Суд вважає, що інший більш м`який запобіжний захід у виді застави не зможе запобігти для ОСОБА_4 від настання вищеперерахованих ризиків, а також не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків.

За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та особливу тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , з метою запобігання ризиків, передбачених п.1, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Щодо вирішення питання про призначення справи до судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення кримінального провадження до судового розгляду. Судовий розгляд має бути призначений не пізніше 10 днів після постановлення ухвали про його призначення.

Враховуючи, що відсутні підстави для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд вважає за необхідне завершити підготовче провадження, призначити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, до судового розгляду судом колегією з трьох суддів у судовому засіданні з викликом учасників процесу.

У ст. 27 КПК України наведений принцип гласності і відкритості судового провадження та повне фіксування технічними засобами судового засідання і процесуальних дій.

Так, відповідно до ч.2 ст.27 КПК України, кримінальне провадження в судах усіх інстанцій здійснюється відкрито. Слідчий суддя, суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або його окремої частини лише у разі, якщо здійснення провадження у відкритому судовому засіданні може призвести до розголошення таємниці, що охороняється законом.

Так, об`єктом цього злочину є встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, відповідно до якого кожний військовослужбовець зобов`язаний нести військову службу упродовж встановленого законом строку, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок (статті 298, 312, 340 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24 березня 1999 р.; статті 49, 54, 60 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України від 24 березня 1999р.).

Враховуючи, що в умовах воєнного стану інформація про порядок проходження військовослужбовцем військової служби, місце дислокації військової частини, що буде досліджуватися в судовому засіданні, - містить таємницю, яка охороняється законом. Тому суд вважає доцільним здійснювати кримінальне провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження в суді першої інстанції.

Учасники судового провадження мають право ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, з дотриманням положень ст.317 КПК України, якщо вони про це заявлять клопотання.

Керуючись ст.ст. 31, 35, 177-178, 181, 183, 194, 197, 314-317, 370-372, 392-395 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 06.03.2024 року за №0000103, судом колегіально у складі трьох суддів задовольнити.

Клопотання прокурора про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження задовольнити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2024 року за №0000103, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, на 24.07.2024 року о 14 годині 00 хвилин у закритому судовому засіданні судом колегіально у складі трьох суддів в залі судових засідань в приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області, розташованого за адресою м. Кременчук вул. Троїцька буд.37/49.

Керівнику апарату Крюківського районного суду м. Кременчука з дотриманням вимог ст.35 КПК України визначити колегію з трьох суддів для розгляду кримінального провадження.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 22.07.2024 року по 19.09.2024 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримуються під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складений та оголошений 23.07.2024 року о 16:00 год.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1