Номер провадження: 11-сс/813/1157/24
Справа № 505/2720/24 1-кс/505/1156/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 липня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000535 від 09.07.2024 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ Одеської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, відносно якого 31.10.2022 року, 08.12.2023 року та 05.04.2024 року до Котовського міськрайонного суду направлено обвинувальні акти за ч. 4 ст. 185 КК України

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 липня 2024 року було задоволено клопотання слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали до 11 години 40 хвилин 06 вересня 2024 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_8 - ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що заявлені слідчим ризики є абстрактними та їх існування не підтверджено жодними доказами.

Зазначила, що підозрюваний ОСОБА_8 має ряд тяжких захворювань та потребує постійного прийому ліків.

Крім того в силу ст. 89 КК України він вважається особою, що не має судимостей.

ОСОБА_8 повністю визнає свою вину, співпрацює зі слідством та не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування.

Крім того ОСОБА_8 відшкодував потерпілому завдану матеріальну шкоду.

За результатами розгляду апеляційної скарги захисник просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він 08.07.2024 року, близько 22 години, точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, під час дії на території України воєнного стану, перебуваючи в алкогольному сп`янінні переходив залізничний автомобільний міст та рухався в північному напрямку вулицею Велика Деповська в м. Подільськ Одеської області, де побачив неповнолітнього ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з наплічною сумкою та у нього виник раптовий умисел на її заволодіння.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_10 , прослідував за останнім до магазину «Євгенія», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом ривку, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, зірвав наплічну сумку, в якій знаходився мобільний телефон Xiaomi Redmi 9С з сім картою мобільного оператора «ВФ Україна».

Заволодівши викраденим, ОСОБА_8 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 , матеріальний збиток.

09.07.2024 року ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня його повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме: протоколом допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімках за участі потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімках за участі неповнолітнього свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_12 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімках за участі неповнолітнього свідка ОСОБА_12 ; протоколом проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_8 та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вище зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 , оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст. 87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Злочин, передбачений ч. 4 ст.186 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

Існування вказаного ризику підтверджується і відсутністю у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, він не одружений, не має утриманців, не працевлаштований.

Крім того, характер та обставини вчиненого злочину, який інкримінуються ОСОБА_8 , свідчать про реальність ризику того, що у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаним з позбавленням волі, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні, з метою схилити його до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Також апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні існує ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може продовжувати вчиняти нові злочини проти власності.

Існування вказаного ризику підтверджується тим, що на теперішній час відносно ОСОБА_8 , до Котовського міськрайонного суду Одеської області було скеровано три обвинувальні акти за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, до затримання ОСОБА_8 не був працевлаштований, а отже цілком ймовірно, що весь дохід для забезпечення своїх потреб він отримував за рахунок вчинення корисливих злочинів.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

При цьому, обставин передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Доводи сторони захисту про незадовільний стан здоров`я підозрюваного, який унеможливлює його утримання в умовах слідчого ізолятору апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки вони не були підтвердженні будь-якими належними та допустимими доказами.

Крім того апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п. 1 ч. 4 ст. 183 КК України при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки інкримінований йому злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України був вчинений із загрозою застосування фізичного насилля до неповнолітнього потерпілого.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 липня 2024 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000535 від 09.07.2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4