ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1845/24 Справа № 206/1887/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

26 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000021 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: - вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2009 року за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; - вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2011 року за ст. 186 ч. 2, ст. 70 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців; - вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2015 року за ст. 128, ст. 296 ч. 3, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки; - вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року за ст. 296 ч. 1 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року ОСОБА_7 засуджено:

- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2022 року, більш суворим покаранням за цим вироком ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

До набрання вироком законної ОСОБА_7 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 1 307 гривень 60 копійок процесуальних витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Від захисника ОСОБА_8 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання захисник посилається на те, що ризики, які стали підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що з огляду на стадію кримінального провадження та час перебування обвинуваченого під вартою зменшилися та припинили існувати. Так захисник зазначає, що в період воєнного стану чоловікам призовного віку заборонено залишати межі країни, що враховуючи призовний вік обвинуваченого, виключає можливість виїхати за межі України та переховуватись від суду. Крім того, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, а саме матір (майже пенсійного віку), двох малолітніх синів, а також нещодавно одружився, що на переконання захисника свідчить про відсутність ризику переховування від суду.

Адвокат вказує і про відсутність ризиків впливати на потерпілого та свідків,перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити займатись злочинною діяльністю та вчинити інші кримінальні правопорушення, наразі є виключно припущенням, з огляду на те, що ні свідки, ні потерпілі не заявляли суду про ту обставину, що обвинувачений чинив на них тиск з метою зміни ними показань, та обвинувачений не притягався до кримінальної кримінальної відповідальності на території України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України.

До того ж адвокат звертає увагу і на те, що ОСОБА_7 знаходиться під вартою близько 3 років, за місцем проживання характеризується позитивно, та він будучи патріотом держави підтримує свою дружину в волонтерській та благодійній діяльності, що також в умовах воєнного стану свідчить про його високу репутацію серед суспільства, й обвинуваченому не вручалися повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, майнова шкода завдана була відшкодована потерпілому ОСОБА_11 , останній заявив, що претензій до обвинуваченого не має, а відтак захисник вважає, що на цей час є всі підстави для змінити запобіжного заходу стосовно обвинуваченого на більш м`який, не пов`язанний з триманням під вартою

Крім того, захисник зазначає, що визначений ухвалою апеляційного суду розмір застави 3000 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, є надмірним та неспівмірним з урахуванням даних сімейного та майнового стану обвинуваченого ОСОБА_7 та тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній, суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України та вимогам ст. ст. 178, 182, 183 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини.

Заслухавши суддю доповідача, думки сторін судового провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється за правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

У відповідності з вимогами ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Зі змісту ч. 4 ст. 201 КПК України, клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Підставою для зміни запобіжного заходу за клопотанням підозрюваного чи захисника є, в тому числі, зменшення встановлених у провадженні ризиків зі спливом досудового розслідування, зміни в майновому чи сімейному стані підозрюваного, інші суттєві обставини, що враховувалися під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу. Тобто зменшення ризиків не є єдиною підставою для зменшення розміру застави.

При цьому при розгляді клопотання підозрюваного та його захисника про зміну запобіжного заходу у спосіб зменшення розміру застави, слідчий суддя не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, а встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до підозрюваної відповідний захід або його виконання, що повністю узгоджується з положеннями частини 5 статті 201 КПК України, яка унеможливлює подання підозрюваним, його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу протягом тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу.

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст. 201 КПК України вказує лише на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання. При цьому, за загальним правилом, зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший більш або менш суворий.

Тому, у контексті розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, суд не переглядає рішення про його застосування, у зазначеному випадку - продовження, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу. Такий висновок опосередковано ґрунтується на приписах ч. 5 ст. 201 КПК України, які унеможливлюють подання обвинуваченим чи його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу протягом тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 липня 2024 року клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_12 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу задоволено частково.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 вересня 2024 року.

Зменшено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави до 3000 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 9084000 гривень та у разі внесення застави, вирішено покласти на обвинуваченого такі обов`язки: прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В даному випадку, вирішуючи клопотання про зміну запобіжного заходу по суті, суд враховує ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, які є нетяжким та тяжким злочинами, суворість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, зокрема у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, його репутацію, наявність судимостей, порушення обвинуваченим умов застосованого до нього запобіжного заходу, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені під час розгляду питання про застосування до нього запобіжного заходу та продовження дії запобіжного заходу (ризик переховування від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України).

Апеляційний суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Апеляційний суд вирішуючи питання про продовження обвинуваченому строку застосування запобіжного заходу 11.07.2024, дійшов висновку, що заявлений прокурором ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, не зменшився та продовжує існувати.

Таким чином станом на 11.07.2024 апеляційним судом констатовано наявність одного ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З практики ЄСПЛ видно, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов?язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв?язками та усіма видами зв?язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Отже, при визначенні ймовірності переховування ОСОБА_7 від суду, колегія суддів враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також ті обстаивни , що обвинувачений вже раніше порушував вимоги застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та самовільно залишив місце свого мешкання, при цьому пошкодивши та знявши електронний засіб контролю, не з`явився до судового засідання призначеного на 08.09.2021, після чого почав переховуватись від суду, в зв`язку з чим останнього було оголошено в розшук.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

В той же час співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі доводять, що цей ризик в межах цього кримінального провадження є достатньо високим.

Посилання захисника на те що, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, а саме матір (майже пенсійного віку), двох малолітніх синів, а також нещодавно одружився, не спростовують висновків суду щодо можливого його переховування від суду. При цьому, з наявних в матеріалах провадження свідоцтв про народження видно, що запис про батька дітей у Книзі реєстрації народжень здійсненні за прізвищем та громадянством матерів, а ім`я та по батькові батька дітей записані за їх вказівкою, при цьому стороною захисту не надано жодних відомостей про те, що обвинувачений звертався до органів державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про походження дитини від батька. Крім того, апеляційний суд звертає увагу і на те, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народилися в м. Дніпрі Дніпропетровської області, й враховуючи оголошений в країні воєнний стан, та те, що Дніпропетровська область є прифронтовою територією, стороною захисту не надано суду жодних відомостей про місця проживання дітей на цей час. До того ж, навіть беручи до уваги місця народження дітей в м. Дніпрі, як вказує захист обвинувачений нещодавно одружився, в той же час його дружина ОСОБА_8 проживає та здійснює свою господарську діяльність в м. Рівному, що територіально значно віддалено від м. Дніпра та Рівненська область знаходиться на межі кордону України з кордоном Білорусі.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що наявність у обвинуваченого матері та зазначених дітей, існували і на момент вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів, однак не стали тими, стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню.

Вказане, на переконання суду, свідчить про відсутність стійких сімейних зв`язків обвинуваченого за місцем проживання.

Всупереч твердженням захисника ОСОБА_8 , не можна визнати і стримуючим фактором для обвинуваченого ОСОБА_7 , ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, оскільки зазначені обставини навпаки суттєво обмежують можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршують криміногенну обстановку, зокрема ускладнюють належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Отже, на переконання апеляційного суду, стороною захисту не наведено нових та суттєвих обставин, які б свідчили про те, що, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на свободі обвинувачений може переховуватися від суду, суттєво зменшився та припинив існувати.

Що стосується доводів клопотання захисника щодо відсутності інших ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, то апеляційний суд акцентує увагу на тому, що окрім ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, при продовженні обвинуваченому строку тримання під вартою, наявність інших ризиків прокурором у його клопотанні заявлено не було та колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, беручи до уваги доводи клопотання, а також те, що під час постановлення ухвали від 11.07.2024 року про продовження дії запобіжного заходу, було з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу, з урахуванням положень ч. 3 ст. 26 КПК України, колегією суддів при розгляді поданого клопотання не встановлено будь-якої зміни з обставин, що не були б враховані при обранні запобіжного заходу та його продовженні.

Відтак колегія суддів не вбачає наявності підстав для зміни обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що хоч під час розгляду цього клопотання стороною захисту і не доведено, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який були встановлено ухвалою від 11.07.2024, перестав існувати, або зазнав будь-якої зміни з обставин, які були враховані при обранні запобіжного заходу та його продовженні, безпосередньо обґрунтованість розміру застосованого до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки саме зменшення ризиків, за яких вказаний запобіжний захід було застосовано в бік його пом`якшення, оскільки тривалість в часі такого запобіжного заходу без врахування обставин справи в конкретному випадку може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

З цього приводу колегія суддів вказує, що у рішенні Європейського суду з прав людини «Гафа проти Мальти» від 22 травня 2018 року (заява № 54335/14) зазначено, що розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (п.70). Більш того, практика Європейського суду з прав людини передбачає у разі належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, пом`якшувати умови обмеження прав та свобод людини, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу.

Як було зазначено вище, ухвалою апеляційного суду від 11.07.2024 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , з одночасним визначенням обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді застави для забезпечення виконання ним, обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, яку визначено в розмірі 3000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Такий запобіжний захід йому було обрано, у тому числі, з урахуванням даних про особу та тяжкості кримінальних правопорушень у вчиненні яких він обвинувачується, характеру та тяжкості злочинів, доведеності прокурором наявності вказаних ризиків протиправної поведінки обвинуваченого.

Хоча в даному випадку стороною захисту і не доведено, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, який був встановлений під час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу перестали існувати, однак враховуючи тривалість перебування обвинуваченого під вартою та те, що визначений розмір застави ним досі не сплачений, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити її розмір.

При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в рішенні «Мангурас проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, прибуття обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи майновий стан самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути врахована наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати стримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, майновий стан обвинуваченого та його дружини, яка є практикуючим адвокатом, зареєстрована та проживає в м. Рівне, є засновницею та керівником, зокрема ТОВ Управлінська компанія Фортеця, ТОВ Юридична компанія АСМУНД, ТОВ Правничо-консалтингова компанія АСМУНД, Адвокатського бюро ОСОБА_15 , Адвокатського об`єднання АСМУНД, ГО За добробут життя Берегинята згідно з витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.02.2021 є власницею квартири за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 81,4 кв.м.

Таким чином, зважаючи на наведене, та беручи до уваги, стадію кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого та тривалість дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приходить до висновку про можливість зменшення розміру застави з 3000 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб до 1500 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, яка, що на думку колегії суддів не суперечитиме загальним засадам кримінального провадження та дозволить забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні, оскільки саме це є основною метою застосування запобіжного заходу, а не покарання особи.

За описаних вище обставин запобіжний захід у виді застави у зазначеному розмірі буде достатнім стимулюючим фактором, який би обвинувачений або інша особа (заставодавець) боялися б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків. Такий розмір застави є розумним з огляду на необхідність виконання завдань кримінального провадження не є завідомо непомірним для обвинуваченого та відповідатиме критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), і застава у вказаному розмірі, й на переконання колегії суддів, з тією ж вірогідністю зможе забезпечити виконання ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків та буде найбільш помірним заходом на теперішній час, який збалансовує інтереси суспільства і держави та інтереси обвинуваченого.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав часткового задоволення клопотання сторони захисту в частині зменшення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 182, 201, 405 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Зменшити ОСОБА_7 розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, визначеного ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 липня 2024 року, визначивши її у розмірі 1500 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 4542000 (чотири мільйони п`ятсот сорок дві тисячі) гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави прокурору.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з - під варти, у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосований запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_7 та заставодавцю, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в окремому порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4