ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/870/24
провадження № 1-кп/691/299/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

сторони кримінального провадження:

обвинувачений ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області кримінальне провадження №0000903 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Селидове Донецької області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, місце реєстрації АДРЕСА_1 та місце проживання АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України -

встановив:

ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що 09 липня 2024 року близько 01 год. 30 хв., маючи протиправний умисел на незаконне проникнення до житла особи, прийшов до домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_3 , в якому проживає ОСОБА_5 та, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла особи, здійснене всупереч волі законного власника, розуміючи протиправний характер своїх дій, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла, ударом ноги відчинив двері будинку та проник до нього, тим самим порушивши недоторканість житла потерпілого ОСОБА_5 ..

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні незаконного проникнення до житла особи, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.

Крім того, 09 липня 2024 року близько 01 год. 30 хв., проникнувши до будинку розташованого за адресою АДРЕСА_3 , маючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, твердим предметом схожим на палицю, наніс не менше трьох ударів в область голови та правої ноги потерпілого ОСОБА_5 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді забійних ран голови, які відповідно до висновку судово - медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та закритого перелому правої малогомілкової кістки, які згідно висновку судово - медичної експертизи відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Судовий розгляд проведено в межах пред`явленого обвинувачення, згідно обвинувального акту затвердженого 31 липня 2024 року начальником Шполянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , відповідно до ст.337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини, свою вину у вчиненні кримінального проступку та кримінального правопорушення визнав і суду пояснив, що, дійсно, 09 липня 2024 року близько 01 год. 30 хв., розуміючи, що не має на те законних підстав, проникнув до будинку потерпілого ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_3 , шляхом удару ногою в двері, де на грунті виниклих неприязних стосунків, наніс йому палицею три удари в область голови та правої ноги. Про скоєний вчинок жалкує. В подальшому протиправної поведінки допускати не буде. Надав потерпілому матеріальну допомогу на лікування.

Потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 09 липня 2024 року близько 01 год. 30 хв. в його будинок за адресою АДРЕСА_3 , незаконно проник обвинувачений ОСОБА_4 та наніс йому палицею удари в область голови та ноги, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження. З обвинуваченим не примирився, у лікуванні була від нього допомога. Просив міру покарання визначити суд.

Згідно статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку за ч.1 ст.162 КК України та кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України знайшла своє підтвердження в здобутих та досліджених у ході розгляду кримінального провадження доказах, а тому є доведеною.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , визнав свою вину у вчиненому кримінальному проступку та кримінальному правопорушенні, його покази відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального проступку та кримінального правопорушення, котрі ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у скоєнні кримінального проступку за ч.1 ст.162 КК України та кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, підтверджується й доказами добутими на досудовому слідстві і перевіреними в суді у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та перевірені у відповідності до вимог КПК України, а також оцінені судом згідно ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального проступку з кваліфікуючою ознакою - незаконне проникнення до житла особи, і кваліфікує його дії за ч.1 ст.162 КК України, та склад кримінального правопорушення з кваліфікуючою ознакою - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я і кваліфікує його дії за ч.1 ст.122 КК України.

Статтею 1 КК України, визначено, що Кримінальний Кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність, п.86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України».

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які віднесено за ч.1 ст.162 КК України до кримінальних проступків, та кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України до нетяжких злочинів, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання та обставини, які обтяжують покарання;

- вимоги ст. 8 Конституції України, згідно якої в Україні діє принцип верховенства права і як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного; адекватність покарання має відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України;

- загальні засади призначення покарання, закріплені в ст. 65 КК України;

- роз`яснення, наведені в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо реалізації принципу законності, справедливості та індивідуалізації покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного;

- практику ЄСПЛ, зокрема: рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає спів мірним, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Суд, бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 має вік 35 років, є внутрішньо переміщеною особою, осудний, одружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, син є дитиною інвалідом, не працюючий, до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за медичною допомогою не звертався, згідно довідки №01-03-06/1012 від 17 липня 2024 року Комунального некомерційного підприємства "Городищенське медичне об"єднання" Городищенської міської ради Черкаської області, відповідно до характеристики Старостинського округу №1 с.Вербівка Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 09 липня 2024 року №16-18/151/1 за місцем проживання характеризується позитивно, згідно вимоги УІАП ГУНП в Черкаській області від 18 липня 2024 року №27-18072024/71022 про судимість до кримінальної відповідальності притягується вперше, відповідно до довідки Звенигородського сектору №5 філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області на обліку не перебуває, вину визнав, з потерпілим не примирився, хоч і надав допомогу у лікуванні.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

З врахуванням вище наведеного, суд, приходить до переконання, що виправленню, перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання не пов`язане з його ізоляцією від суспільства, і остільки на цьому не наполягають і учасники процесу, зокрема прокурор просив призначити покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України, а потерпілий поклався на розсуд суду, призначає йому покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 Кримінального Кодексу України у виді 1 (один) рік 6 місяців обмеження волі, та за вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального Кодексу України у виді 2 (два) роки обмеження волі, і призначає йому остаточне покарання у виді обмеження волі, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та із встановленням на підставі ст.75 КК України іспитового строку з покладенням обов`язків визначених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, як достатнього для його особи з врахуванням вищезазначених обставин встановлених в судовому засіданні.

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, і воно випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Запобіжні заходи до обвинуваченого ОСОБА_4 на досудовому слідстві, як, і під час судового розгляду, не обиралися. Клопотання про обрання обвинуваченому запобіжних заходів до набрання вироком суду законної сили, до суду не подавалися.

Процесуальних витрати у кримінальному провадженні не має.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 370,373, 374,393 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 Кримінального Кодексу України і призначити покарання у виді 1 (один) рік 6 місяців обмеження волі.

Визнати ОСОБА_4 винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального Кодексу України і призначити покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, якщо останній протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Нагляд за засудженим ОСОБА_4 , як за особою звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснювати уповноваженому органу з питань пробації Звенигородського районного сектору №5 філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області.

Запобіжні заходи до обвинуваченого ОСОБА_4 на час вступу вироку суду у законну силу судом не обиралися.

Судове рішення, може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Городищенський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та потерпілому і надіслати для виконання до Звенигородського районного сектору №5 філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області.

Суддя ОСОБА_1