Провадження 1-кп/193/95/24
В И Р О К

іменем України

18 вересня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області кримінальне провадження за №0000096 від 17.05.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Котелеве Новоселицького району Чернівецької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 26.03.2024 Софіївським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 162 КК України до одного року обмеження волі. На підставі ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 будучи раніше засудженим за вчинення умисного кримінального проступку, на шлях виправлення не став, та в період відбування іспитового строку скоїв нове кримінальне правопорушення проти громадського порядку та моральності за таких обставин.

Так, 13.05.2024, приблизно о 07 год. 30 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи на території кладовища, яке розташоване в західному напрямку від АДРЕСА_1 , де переслідуючи раптово виниклий умисел, спрямований на навмисне руйнування пам`ятників на могилах померлих, які раніше останньому були невідомі, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та аморальний характер своїх дій і своє прагнення образити пам`ять про померлих, пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи власну фізичну силу, повалив стелу кам`яного пам`ятника на місці поховання ОСОБА_6 , внаслідок чого її було зруйновано. Надалі продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу, ОСОБА_3 з приведених мотивів шляхом поштовху руками повалив стели пам`ятників на місці поховання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тим самим зрушивши верхню частину цих пам`ятників з місця встановлення.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 297 КК України, як наруга над могилою.

Позиція обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вказаному злочині визнав повністю і пояснив, що він на даний час офіційно ніде не працевлаштований, інколи підробляється по найму, копаючи садки та інше у мешканців в с. Вакулове Криворізького району. Він вживає алкогольні напої за її наявності. Так 12 травня 2024 року, оскільки це був поминальний день, він перебував на кладовищі у с. Вакулове, де місцеві мешканці залишали на могилках своїх рідних квіти, налиту горілку, пакунки цукерок тощо, тому він проходив повз могилок де випивав налиту горілку. Перебуваючи на кладовищі у нього виникла розмова із ОСОБА_9 , який у той же самий час збирав солодощі на могилках, а йому він сказав, щоб він не чіпав цукерки, оскільки то його, обурившись на ОСОБА_10 він пішов додому, а вже наступного дня 13 травня 2024 року вирішив піти знову на кладовище та продивитись наявність горілки залишені рідними в честь поминання, останній пройшовши по території кладовища виявив декілька стаканчиків горілки вживши її, йому не було чим закусити, оскільки ОСОБА_11 зібрав всі пакунки із цукеркам, у зв`язку з чим він розсердився та близько 07 год 30 хв. підійшов до місця поховання ОСОБА_6 , де руками штовхнув кам`яний пам`ятник, який від поштовху повалився на землю, протилежно надгробної плити. Потім підійшов до місць поховання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , де штовхнув їхні пам`ятники руками, які від поштовху похилилися, однак не впали. У вчиненому вину визнає та кається, просить суворо не карати.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у судове засідання не з`явились, натомість до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, міру покарання просять призначити на розсуд суду.

Зважаючи на те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині за обставин, викладених в обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що учасники судового провадження, у тому числі потерпілі, правильно розуміють зміст цих обставин, суд, у відповідності до вимог ч 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів щодо обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився у добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе обмовляє або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Встановлені обставини вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_3 13.05.2024 пошкодив стели кам`яних пам`ятників на міці поховання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вчинив злочин і підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 297 КК України, як наруга над могилою.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною, яка, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.

При цьому, обставиною, яка згідно вимог ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченому судом враховано рецедив злочинів.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що останній є осудним у розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, вчинив нетяжкий злочин.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який має задовільний стан здоров`я, але ніде не працює та не навчається, на диспансерних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має слабкі соціальні зв`язки, зокрема обвинувачений не одружений, дітей на утриманні не має, проживає одиноко у АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується негативно, насамперед вживає алкогольні напої, конфліктний, чинить сварки із місцевими мешканцями села, досить часто перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння з`являється у громадських місцях, агресивно поводить себе,

Таким чином, за наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_3 , відсутності будь-який матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого з боку потерпілих, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає необхідним та достатнім призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі ближче до мінімального строку, визначеного санкцією ч. 1 ст. 297 КК України, за якою він обвинувачується з урахуванням ст.61 КК України.

Між тим, відповідно до вимог ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Так, 26 березня 2024 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 162 КК України до 1 (одного) року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Частиною 3 ст. 78 КК України визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 цього Кодексу.

У разі вчинення злочину під час іспитового строку покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання, що має приєднуватися до покарання за новим вироком.

Судом також враховуються роз`яснення, що містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами та доповненнями), згідно яких, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК, відповідно до якої, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Слід відмітити, що відповідно до ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду, тому умови відбуття покарання з випробуванням, яке призначене за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2024 почали діяти саме з 26.03.2024, а не з дня набрання цим вироком законної сили, що настало лише 15.08.2024 у зв`язку з оскарженням цього вироку в апеляційному порядку. До того ж за результатом перегляду цієї справи за ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15.08.2024 згаданий вирок суду було змінено лише в частині визначення кваліфікуючих ознак, в іншій же його частині, у тому числі в частині призначення покарання з випробуванням, вирок суду залишено без змін.

Таким чином, ОСОБА_3 під час випробувального строку вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 297 КК України, тому за правилами статті 71 КК України йому має бути призначене остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2024.

Мотиви ухвалення інших рішень при ухваленні вироку.

Запобіжний захід до обвинуваченого на стадії досудового розслідування чи судового розгляду не обирався, і з огляду на те, що він завжди з`являвся на виклик до суду, необхідності для обрання обвинуваченому запобіжного заходу на час набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов потерпілими не заявлений.

Речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік і 2 (два) місяці.

Згідно положень ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року і остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік і 4 (чотири) місяці.

Строк відбування покарання обчислювати з дня прибуття ОСОБА_3 до виправного центру.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не обирати.

Матеріали кримінального провадження № 0000096 від 17.05.2024 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у судовій справі №193/976/24 (провадження №1-кп/193/95/24).

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження теж мають право отримати в суді копію цього вироку суду.

Суддя ОСОБА_1