У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000390.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 03.08.2024 р. включно, з визначенням застави у розмірі 5 000 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати житло з 20.00 год. до 06.00 год., за адресою АДРЕСА_1 , з встановленням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Узагальнені доводи апелянта.

На обґрунтування поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, захисник вказує на те, що 06.06.2024 р. слідчим суддею проголошену вступну та резолютивну частину ухвали, повний текст оголошено 11.06.2024 р., і, захисник не міг подати апеляційну скаргу без отримання повного тексту ухвали.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням вимог КПК України.

На думку захисника, стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема прокурором не надано доказів переховування підозрюваного від слідства та суду, при цьому ОСОБА_5 є особою, яка не має права виїзду за межі України. За місцем мешкання підозрюваного проведений обшук, а тому ризик знищення речей чи документів є безпідставним. Ризик незаконного впливу на свідків може бути попереджений шляхом покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, тобто утриматись від спілкування зі свідками. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення нічим не підтверджений.

Захисник вважає, що матеріали справи не містять доказів, які б унеможливлювали застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Апелянт звертає увагу на те, що визначений розмір застави є занадто великим для підозрюваного і він не зможе його сплатити.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим управлінням ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000390 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що непрацюючі мешканці м. Миколаєва ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, не маючи законних джерел прибутку, всупереч врегульованих законами суспільних відносин у сфері обігу в Україні наркотичних засобів, а саме всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», який визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, а також всупереч Постанови КМУ № 770 від 06.05.2000р. (із наступними змінами), якою PVP та ММС віднесено до особливо небезпечних психотропних засобів, обіг яких заборонено, а канабіс віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, достовірно знаючи про те, що збут на території України наркотичних засобів та психотропних речовин заборонено, володіючи злочинними зв`язками з особами, які займаються незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного збагачення, обрали в якості джерела доходу діяльність, пов`язану з незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту та збутом психотропних речовин та наркотичних засобів та при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах вступили у попередній зговір щодо організації незаконного збуту наркотичних та психотропних засобів на території України.

Реалізуючи спільний злочинний план за попереднім узгодженням з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 створив інтернет-крамницю у інтернет-месенджері «Телеграм» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де розміщав інформацію про наявні наркотичні засоби та психотропні речовини, їх вагу, доступну для продажу та ціну товару. Адміністратором вказаної інтернет-крамниці був ОСОБА_8 .

За допомогою вказаної інтернет-крамниці ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підшукували потенційних покупців наркотичних засобів. Спочатку потенційний покупець підтверджував намір придбати конкретну кількість наркотичного засобу або психотропної речовини, після чого адміністратор каналу ОСОБА_8 скидував покупцю номер банківської карти, на яку покупець мав спочатку сплатити вартість наркотичного засобу. Після підтвердження факту оплати ОСОБА_8 надсилав покупцю фото та навігаційні координати місця розташування «схованки» з придбаним товаром - наркотичним засобом.

Вказана інтернет-крамниця «VeterOk» активно використовувалась ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до січня 2024 року, а в січні 2024 року з метою оптимізації злочинної діяльності, вказана інтернет-крамниця ліквідована, а замість неї у месенджері «Телеграм» створено боти автопродажу, серед яких бот під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в якому розміщалась інформація щодо наявної наркотичної речовини та психотропних засобів, місць розташування з поділом на райони міста. Після вибору покупцем необхідного йому товару у вигляді наркотичного засобу, слідуючи подальшим автоматизованим вказівкам, покупець отримував номер банківської карти, на яку він мав перерахувати грошові кошти, як оплату за придбання наркотичного засобу впродовж обмеженого періоду часу. Після підтвердження оплати, покупцю надсилалися фото та навігаційні координати місця розташування «схованки» з придбаним товаром - наркотичним засобом.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на організацію стабільної системи збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території України, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залучили до злочинної діяльності раніше знайомих їм ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

В свою чергу, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , розуміючи, що зусиль вже залучених до злочинної діяльності осіб буде мало для реалізації їх злочинного плану, узгодивши свої дії з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , залучили до вказаної діяльності ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Водночас ОСОБА_10 , у зв`язку з тими ж обставинами, узгодивши свої дії з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , залучила до вказаної діяльності ОСОБА_15 .

За необхідності, час від часу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залучали до злочинної діяльності інших раніше знайомих їм довірених осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_16 та інших.

Так, відповідно до спільно розробленого плану, ОСОБА_8 передавав ОСОБА_9 наркотичні засоби та психотропні речовини, залишаючи їх у спеціально підібраних ним місцях, у так званих «схованках». Про місце розміщення наркотичних засобів ОСОБА_8 повідомляв ОСОБА_9 шляхом надіслання останньому повідомлення засобами інтернет-зв`язку, в яких містилось фото місця «схованки» з точними навігаційними координатами місця. ОСОБА_9 , перебуваючи на той час під вартою (до 13.03.2024 р.), не міг особисто забрати наркотичні засоби та психотропні речовини, тому доручав забрати пакунок, так званий «майстер-клад» ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Після того, як ОСОБА_11 та ОСОБА_10 забирали наркотичні засоби та психотропні речовини за вказівкою ОСОБА_9 , вони розподіляли між собою отримані засоби. При цьому, скільки наркотичних засобів та психотропних речовин має залишити собі ОСОБА_10 , а скільки ОСОБА_11 вказував ОСОБА_9 за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 .

В подальшому ОСОБА_9 надавав вказівки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 щодо подальшого збуту отриманих наркотичних засобів та психотропних речовин, як шляхом відправки засобами поштового зв`язку за наданими ним реквізитами покупця, так і шляхом прямого збуту «з рук в руки».

В свою чергу ОСОБА_8 надавав вказівки щодо подальшого збуту наркотичних засобів та психотропних речовин ОСОБА_10 , яка мала забезпечувати розміщення вказаних засобів у спеціально підібраних місцях - «схованках» та надсилати ОСОБА_8 фото місць розташування для подальшого їх розміщення у боті « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

23.10.2023 р. о 13.59 год. ОСОБА_17 , особисті дані якого змінені відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні», діючи під контролем працівників поліції, в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, в якості покупця, з використанням мобільного телефону зв`язався з абонентом за номером телефону НОМЕР_1 , який перебував у володінні та користуванні ОСОБА_5 , повідомивши, що має гроші в сумі 1 500 грн. для покупки психотропних речовин, спитав у ОСОБА_5 , чи може він продати йому «солі» (сленгова назва особливо небезпечної психотропної речовини - PVP). ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_17 , що може продати йому «солі», після попередньої їх оплати на номер банківської карти, який він йому назве шляхом відправки смс-повідомлення. Після здійснення оплати за психотропну речовину, ОСОБА_5 повідомив, що він проінструктує ОСОБА_17 щодо подальших дій.

О 14.22 год. у месенджері «Viber» ОСОБА_17 отримав повідомлення від ОСОБА_5 про номер банківської карти НОМЕР_2 , на яку необхідно перевести грошові кошти як оплату за психотропну речовину.

О 14.30 год., знаходячись біля терміналу банківських операцій АТ КБ «Приват Банк» за адресою: м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 42, ОСОБА_17 поповнив банківську карту за номером, наданим йому ОСОБА_5 на суму 1 500 грн.

О 14.41 год. ОСОБА_17 повідомив ОСОБА_5 шляхом відправки смс-повідомлення у месенджері «Viber» про сплату грошових коштів за придбання психотропної речовини.

О 14.42 год. ОСОБА_17 зателефонував ОСОБА_5 через інтернет-месенджер «Viber» та особисто повідомив про оплату, на що ОСОБА_5 підтвердив факт отримання ним оплати за придбання психотропної речовини та дав вказівку ОСОБА_17 направлятись до центрального входу парку ім. Петровського Г.І. у м. Миколаєві (нині - парк «Народний сад»).

О 14.49 год. ОСОБА_17 прибув до визначеного ОСОБА_5 місця, де за вказівкою ОСОБА_5 став очікувати на його.

О. 15.45 ОСОБА_5 прибув до центральних воріт парку «Народний сад» на автомобілі таксі разом з іншою невстановленою особою, заходячи на територію парку ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_17 та сказав направлятись до центральних воріт парку.

О 15.46 год. в ході зустрічі між ОСОБА_17 та ОСОБА_5 , останній передав ОСОБА_19 прозорий пакет з кристалічною речовиною, після чого чоловіки попрощались та розійшлись.

В той же день, о 15.50 год. ОСОБА_17 добровільно видав співробітникам поліції раніше придбану за вказаних обставин речовину, яка вилучена та поміщена до сейф-пакету.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/115-23/17767-НЗПРАП від 02.01.2024 р., збута ОСОБА_5 за вказаних обставин ОСОБА_17 речовина містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,7205 г.

За вказаних обставин ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут особливо небезпечної психотропної речовини, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

05.06.2024 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, характер ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду, якщо він пропущений з поважних причин.

При цьому, законом не визначено переліку підстав, за наявності яких, строк на оскарження підлягає поновленню, і це питання, має вирішуватися судом, з урахуванням всіх встановлених обставин справи.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що ухвала слідчим суддею постановлена 06.06.2024 р., строк її оскарження становить до 11.06.2024 р., проте апеляційна скарга захисником подана 13.06.2024 р., тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

У правових висновках, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, справа № 461/1434/18 від 27.05.2019 р., звернуто увагу на те, що у випадку необізнаності заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

За наведених обставин, оскільки захиснику ОСОБА_6 не були відомі мотиви прийнятого слідчим суддею рішення, на що захисник послався мотивуючи своє клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення права на оскарження судового рішення, апеляційний суд вважає за можливе поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.06.2024 р.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки з яких знято гриф секретності «таємно» стосовно ОСОБА_5 , протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з електронних інформаційних систем стосовно ОСОБА_5 , висновком експерта № СЕ 19/115-23/17767-НЗРАП від 02.01.2024 р., та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд доходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, що свідчить про можливість вчинення підозрюваним дій направлених на переховування від слідства або суду.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків або інших підозрюваних у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, те, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, якими здійснювався збут наркотичних засобів, а відтак обізнаний про осіб, які збували та яким збувались наркотичні речовини, тобто перебуваючи на волі, може незаконно впливати, як на інших підозрюваних, так і на свідків кримінального правопорушення, з метою зміни їх показань.

Зважаючи на те, що досудове розслідування, на час розгляду клопотання, триває, встановлюються місця знаходження наркотичних засобів, тому ризик знищення, сховання або спотворення будь-яких з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження є дійсним.

Крім того, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним придбанням, зберіганням та збутом особливо небезпечних наркотичних засобів, у період воєнного стану, існує ймовірність продовження ОСОБА_5 злочинної діяльності або вчинення інших кримінальних правопорушень.

Отже, доводи захисника про недоведення прокурором існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, в цій частині, рішення слідчим суддею прийнято на основі об`єктивно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечить на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження, виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Що стосується розміру визначеного слідчим суддею застави у розмірі 5 000 000 грн., апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання апеляційного суду визначений слідчим суддею розмір застави, відповідає значимості та суспільній небезпеці інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, існуючих у провадженні ризиків, а тому застава, яка перевищує законодавчо встановлені розміри у сумі 5 000 000 грн. буде цілком достатньою для забезпечення належної поведінки підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що захисник не навів переконливих доводів того, що матеріальне становище ОСОБА_5 не дозволяє реалізувати внесення визначеного розміру застави. Крім того, з матеріалів клопотання слідчого вбачається, що група осіб, до складу якої входив ОСОБА_5 , займалась незаконним збутом наркотичних засобів більше 5 років, що вбачається з відповідних телефонних розмов отриманих за результатами негласних слідчих розшукових дій.

Отже, оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу або зменшення розміру застави апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ___________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3