Справа № 627/85/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.2024с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Харківської області кримінальне провадження № 0000016 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козіївка Краснокутського району Харківської області, українця, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , що має середню-спеціальну освіту, не одруженого, тимчасово не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на військовому обліку не перебуває, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

Так, 28 лютого 2023 року, близько 18:30 години ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого мешкання в домоволодінні по АДРЕСА_2 , вчинив сімейну сварку із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою перебуває в сімейних відносинах, в ході якої неодноразово висловлювався на її адресу брутальною лайкою та погрожував застосуванням фізичного насильства, тим самим завдав ОСОБА_5 психологічних страждань.

За даним фактом постановою Краснокутського районного суду Харківської області від 01.03.2023 року, яка набрала законної сили 14.03.2023 року, ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення насильства в сім`ї та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Крім цього, 07 березня 2023 року о 09:00 год ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого мешкання в домоволодінні по АДРЕСА_2 , вчинив сімейну сварку із ОСОБА_5 , з якою перебуває у сімейних відносинах, в ході якої неодноразово висловлювався на її адресу брутальною лайкою та погрожував застосуванням фізичного насильства, чим завдав ОСОБА_5 психологічних страждань. За даним фактом постановою Краснокутського районного суду Харківської області від 08.03.2023 року, яка набрала законної сили 21.03.2023 року, ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення насильства в сім`ї та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.

Також, 26.11.2023 року о 18:40 год ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого мешкання в домоволодінні по АДРЕСА_2 , вчинив сімейну сварку із ОСОБА_5 , з якою перебуває у сімейних відносинах, в ході якої неодноразово висловлювався на її адресу брутальною лайкою та погрожував застосуванням фізичного насильства, тим самим завдав ОСОБА_5 психологічних страждань. За даним фактом постановою Краснокутського районного суду Харківської області від 12.12.2023 року, яка набрала законної сили 29.12.2023 року, ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення насильства в сім`ї та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 680 грн.

Так, 05.01.2024 року близько 22:00 год ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання по АДРЕСА_2 , вчинив вербальний конфлікт із ОСОБА_5 , в ході якого, діючи умисно, систематично та цілеспрямовано, усвідомлюючи злочинний характер своїх протиправних дій, вчинив стосовно ОСОБА_5 психологічне насилля, а саме залякував потерпілу застосуванням щодо неї фізичного насильства, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, чим принижував її гідність, в результаті чого завдав психологічних страждань.

Прокурор у судовому засіданні зазначив про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, зібраними матеріалами справи та необхідність призначення останньому покарання, передбаченого санкцією ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі, а також про наявність підстав для застосування положень ст.ст.75, 76 КК України. Окрім цього зазначив про необхідність застосування до ОСОБА_4 обмежувальних заходів, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, направивши його для проходження програми для кривдників на строк 3 (три) місяці.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за наведених вище обставин визнав в повному обсязі, не оспорював факти, викладені в обвинувальному акті, та дав суду правдиві показання про обставини вчинення ним злочину. У скоєному щиросердно розкаюється, просить суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 до судового засідання не з`явилась, повідомлялася про час та місце слухання справи належним чином. Надала суду заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, претензій морального чи матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, просить суворо не карати та призначити мінімальне покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Цивільний позов не заявляла.

Враховуючи відсутність заперечень від учасників процесу, а також можливість з`ясувати всі обставини за наявними доказами, суд, на підставі ст.325 КПК України, визнав можливим провести розгляд без потерпілої.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст.126-1 КК України, а саме :

- домашнє насильство, умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою перебуває в сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_5 .

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів та особу обвинуваченого, якийв силу ст.89 КК України не судимий, має постійне місце мешкання, де характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, конфліктний, на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебуває, тимчасово не працює, на обліку у психіатричному кабінеті КНП «Краснокутська центральна районна лікарня» не перебуває, однак перебуває на диспансерному обліку у лікаря - нарколога Краснокутської ЦРЛ.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Окрім цього, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Аналізуючи усі докази, обставини справи, ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який в силу ст.89 КК України не судимий, враховуючи ставлення обвинуваченого до скоєного, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та щиро каявся, позицію потерпілої, яка претензій до обвинуваченого ні морального, ні матеріального характеру не має та прохала призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, суд дійшов висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів.

При цьому, відповідно до приписів ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив насильство відносно ОСОБА_5 , з якою перебуває в сімейних відносинах, вчинив вказані дії в стані алкогольного сп`яніння, що призвело до дестабілізації нормальної обстановки у родині, до психологічних страждань, погіршення якості життя, втрати позитивних емоцій, наявності негативних переживань у потерпілої, суд дійшов висновку, що до обвинуваченого, як до особи, яка вчинила домашнє насильство, необхідно застосувати обмежувальний західзгідно п.5 ч.1 ст.91-1 КК України у вигляді направлення для проходження програми для кривдників терміном на 3 місяці. На переконання суду та досягнення мети програми для кривдників та для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 необхідним та достатнім є строк такої програми тривалістю 3 місяці.

Програма для кривдників являє собою комплекс заходів за результатами оцінки ризиків, спрямованих на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до власних вчинків та їхніх наслідків, до виконання батьківських обов`язків, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Метою такої програми є зміна насильницької поведінки кривдника, формування соціально прийнятних норм і гуманістичних цінностей.

Також, суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого обов`язок, передбачений п.4 ч.3 ст.76 КК України виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для подальшого виправлення ОСОБА_4 , попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також відповідає таким принципам Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимність мети та невідворотність покарання.

Підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, із покладенням наступних обов`язків:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників у порядку, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України строком на 3 (три) місяці.

Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на орган пробації за місцем його проживання.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 міру запобіжного заходу не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1