Справа № 456/1536/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1244/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 0000026 від 01.02.2023 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, ст. 395 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

апеляційну скаргу скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Стрийського міскрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Стрийського міскрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, і призначено покарання за ст. 395 КК України у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, призначене за ст. 395 КК України покарання у виді 2 (двох) місяців арешту переведено в 2 (два) місяці позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.06.2019 та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Згідно вироку, 15 червня 2022 року ОСОБА_6 , відбуваючи міру покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.06.2019 за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі в ДУ «Маневицька виправна колонія (№ 42)», що в АДРЕСА_3 , власноручно написав заяву на ім`я начальника Державної установи Маневицька виправна колонія (№ 42)» про те, що після відбуття покарання він обрав місце проживання: квартиру АДРЕСА_4 .

25 серпня 2022 року ухвалою Маневицького районного суду Волинської області відносно ОСОБА_6 встановлено адміністративний нагляд строком 1 рік та застосовано обмеження, а саме: заборона виходу з будинку (квартири) за місцем проживання з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.; заборона виїзду по будь-яких питаннях без дозволу органу Національної поліції за межі району за місцем проживання; зобов`язання з`являтися періодично першого понеділка кожного місяця для реєстрації в орган Національної поліції за місцем проживання; заборона відвідування закладів громадського харчування та торгівельних закладів, де реалізуються спиртні напої на розлив.

01 вересня 2022 року ОСОБА_6 звільнений з ДУ «Маневицька виправна колонія (№ 42)» на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на строк 1 рік 8 місяців 05 днів. У день звільнення з місць позбавлення волі 01 вересня 2022 року ОСОБА_6 під особистий підпис оголошено ухвалу Маневицького районного суду Волинської області про встановлення відносно нього адміністративного нагляду та роз`яснено обов`язок прибути та зареєструватися в Стрийському РУП ГУ НП у Львівській області за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_5 не пізніше 04.09.2022. ОСОБА_6 попереджений про кримінальну відповідальність за несвоєчасне прибуття до обраного місця проживання за ст. 395 КК України.

Однак ОСОБА_6 , звільнившись з місць позбавлення волі, умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, при звільненні з місць позбавлення волі без поважних причин до обраного ним місця проживання не прибув, на облік у Стрийському РУП ГУ НП у Львівській області або іншому районному відділі поліції не став, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі».

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи особою, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі, не прибув без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК України.

Не погоджуючись із вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області та направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_6 було введено в оману, що засідання носитиме формальний характер і присутність захисника не є обов`язковою. Таким чином ОСОБА_6 не маючи юридичної освіти і за відсутності захисника був позбавлений права на захист і не усвідомлював наслідки визнання вини і неможливість оскарження доказової бази.

Вказує, що ОСОБА_6 не мав змоги стати на облік у Стрийському РУП ГУ НП у Львівській області за станом здоров`я, що підтверджується відповідними довідками та не бралось до уваги ні на досудовому розслідуванні, ні під час судового розгляду.

Захисник вказує, що судом першої інстанції грубо порушено норми ст. 54 КПК України, оскільки відмова від захисника була прийнята судом без присутності захисника.

В судове засідання 31 жовтня 2024 року вкотре не з`явився захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 . Колегія суддів, заслухавши думку прокурора, ухвалила продовжити розгляд справи за відсутності вказаних учасників з огляду на наступне.

28.11.2023 року адвокатом ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 було подано апеляційну скаргу, судовий розгляд вказаної скарги призначався 8 разів 13.02.2024, 07.03.2024, 11.04.2024, 25.05.2024, 25.06.2024, 11.07.2024, 24.09.2024, 31.10.2024 року. І захисник ОСОБА_8 , і обвинувачений ОСОБА_6 були повідомлені і знали, що апеляційне провадження в даній справі відкрито, та, що призначений апеляційний розгляд. В перше судове засідання захисник та обвинувачений не з`явились, 13.02.2024, в день розгляду, захисник подав клопотання про відкладення у зв`язку із перебуванням на лікарняному, проте жодного підтвердження до вказаного клопотання не долучив. 07.03.2024, 11.04.2024 року розгляд апеляційної скарги знову не відбувся у зв`язку із перебування суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відпустці, відрядженні та неприбуттям учасників. В судове засідання 25.06.2024 року з`являвся лише захисник ОСОБА_8 , просив суд відкласти розгляд справи, оскільки потребував присутності обвинуваченого, жодних відомостей про неможливість своєї участі обвинувачений, який був належним чином повідомлений про дату, не надав, та не повідомив суд про свою неявку. В судове засідання 11.07.2024 захисник та обвинувачений не з`явились, 11.07.2024, в день розгляду, захисник подав клопотання про відкладення у зв`язку із перебуванням на лікуванні ОСОБА_6 , проте жодного підтвердження до вказаного клопотання не долучив. 24.09.2024 року розгляд апеляційної скарги знову не відбувся у зв`язку з клопотання адвоката Найди про відкладення та незадовільний стан обвинуваченого ОСОБА_6 , виписку медичної карти долучив до клопотання. В матеріалах справи наявні неодноразові підтвердження факту повідомлення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 про дати розгляду справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 . Зокрема, в матеріалах справи наявні підтвердження того, що за адресою, вказаною адвокатом ОСОБА_8 в апеляційній скарзі та його клопотаннях, а також за адресою фактичного проживання ОСОБА_9 скеровувались судові повістки про виклик до суду 31 жовтня 2024 року о 11:00 .Проте, зазначені особи, в судове засідання 31 жовтня 2024 року о 11:00 не з`явились та котре адвокат ОСОБА_8 подав клопотання про відкладання у зв`язку із зайнятість в іншій кримінальній справі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, вважає, що захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 зловживають своїми процесуальними правами, оскільки вони знають про апеляційний розгляд даної справи, який розпочатий за апеляційною скаргою самого ж захисника, умисно та штучно створюють обставини, направленні на затягування розгляду справи, (неявки у судові засідання із надуманих причин), що у свою чергу впливає на розумні строки розгляду справи, а також на права інших учасників процесу.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , в якій жодним чином не стоїть питання погіршення становища ОСОБА_6 , на основі доводів, які в ній наведені, за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та не прибули на судовий розгляд без поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції були виконані належним чином.

Як вбачається, з журналу та аудіозапису судового засідання від 31.10.2023, під час розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, щиро розкаявся, підтвердив обставини його вчинення, просив обмежитися дослідженням характеризуючи даних обвинуваченого і його допитом та не заперечував проти розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд першої інстанції переконався у правильності розуміння ОСОБА_6 змісту обвинувачення, у добровільності його позиції, а також роз`яснив обвинуваченому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти викладених в обвинувальному акті обставин, суд першої інстанції у відповідності до вимога ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Отже, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 були роз`яснені умови та наслідки розгляду справи в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, в тому числі і те, що він буде позбавлений права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, а тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на фактичні обставини справи, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Не вбачає колегія суддів і порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 під час розгляду справи, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, матеріалів провадження вбачається, що 12.05.2023 року обвинувачений ОСОБА_6 уклав договір про надання правової допомоги №Т/6-3 від 12.05.2023 року з адвокатом ОСОБА_10 . В подальшому, та до початку судового засідання 31.10.2023 року обвинувачений ОСОБА_6 подав клопотання про розгляд справи без участі захисника, мотивуючи його тим, що свої інтереси буде захищати сам. У цьому ж судовому засіданні, 31.10.2023 року, ОСОБА_6 відмовився від захисника ОСОБА_10 про що свідчить відеозапис та журнал судового засідання (а.с. 172-174) де він зазначив, що іншого захисника йому не потрібно, свої інтереси буде захищати сам.

Тобто вимоги чинного законодавства при відмові обвинуваченого від захисника судом дотримано.

Участь захисника у даному провадженні не є обов`язковою, а тому обвинувачений мав право відмовитися від захисника і підстав не приймати таку відмову у суду не було. Після відмови від захисника ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_6 клопотань про призначення йому захисника не заявляв.

Істотних порушень норм КПК України, що тягнули б за собою скасування вироку, судом першої інстанції допущено не було.

Більше того, відповідно до положень ст.ст. 412, 415 КПК України, судове рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції з підстав розгляду кримінального провадження без участі захисника лише у разі, якщо участь захисника є обов`язковою.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги про порушення ОСОБА_6 права на захист у зв`язку з розглядом провадження без захисника є безпідставними.

З приводу покарання, справедливість якого оскаржує апелянт, слід зазначити, що статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого суд першої інстанції при призначенні покарання повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, поведінку обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, неодружений, працює водієм Львівської філії ПП «Оптимальне таксі», на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання, якими, на думку суду, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Таким чином апеляційні доводи захисника не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що строк давності притягнення ОСОБА_6 за кримінальне правопорушення, передбачене ст.395 КК України закінчився на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, а відтак за відсутності клопотання ОСОБА_6 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ст.395 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що на підставі п.1 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, ОСОБА_6 слід звільнити від призначеного за ст.395 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Стрийського міскрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4