ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

12 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/3488/24

Провадження № 11-кп/4820/645/24

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2024 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 12 вересня 2024 року між прокурором Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0001046 від 29 липня 2024 року, і обвинуваченою у цьому провадженні ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, і призначено їй узгоджене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обробкою інформації в автоматичних системах, на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_5 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На цей вирок адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2024 року, яким було затверджено угоду про визнання винуватості між ОСОБА_5 та прокурором Хмельницької обласної прокуратури, - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження №0001046 від 29 липня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, в суді першої інстанції.

Захисник посилалась на те, що незважаючи на процесуальні вимоги, суд першої інстанції постановив вирок, яким разом із ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, ще й іншу особу - ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_3 у рамках кримінального провадження №0001046 від 29 липня 2024 року, в якому засуджено ОСОБА_5 , жодне обвинувачення не висувалось та судом не розглядалося.

На її думку, текст вироку Шепетівського міськрайонного суду від 12 вересня 2024 року складено таким чином, що особу ОСОБА_3 можна ідентифікувати з абсолютною впевненістю, крім того, вирок стосується її прав, свобод та інтересів.

Текст вироку вказує на наявність у ОСОБА_3 умислу на вчинення й іншого злочину, ніж той, за який засуджено ОСОБА_5 , який вона нібито вчинила у співучасті з ОСОБА_3 та іншими особами.

Текст вироку в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч.3 ст.362 КК України містить суперечливі відомості про умисел ОСОБА_5 та кінцевий результат, який бажала досягнути ОСОБА_5 , вчиняючи протиправні дії.

За таких обставин, на думку сторони захисту, вирок Шепетівського міськрайонного суду від 12 вересня 2024 року порушує права, свободи та інтереси ОСОБА_3 , зокрема, презумпцію невинуватості ОСОБА_3 .

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, вважаю за необхідне повернути її апелянту з таких підстав.

Згідно з ч.4 ст.475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених ст.394 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Імперативна вказівка у ст.394 КПК України щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями ч.2 ст.473 КПК України. Так, наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їхнього права оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має на це права.

Верховний Суд України в постанові від 03 березня 2016 року у справі № 5-347кс15 зробив правовий висновок про те, що конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження. При цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст.394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їхніх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та зверненні до суду вищої інстанції, що передбачено ч.2 ст.24 КПК України. Отже, при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.

За висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 639/2837/19, суддя-доповідач суду апеляційної інстанції, вирішуючи відповідно до вимог ст.398 КПК України питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою іншої особи (захисника чи представника іншої особи) на вирок на підставі угоди, має впевнитися, що у тексті вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на дану конкретну особу, або визнані встановленими такі обставини, які дозволяють апеляційному суду (судді-доповідачеві) з впевненістю ідентифікувати іншу особу; крім того, вирок має стосуватися прав, свобод та інтересів цієї іншої особи.

Установлено, що ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2 , в рамках кримінального провадження №0001046 від 29 липня 2024 року жодне обвинувачення не висувалось та судом не розглядалось; її прізвище в оскаржуваному вироку не згадується і не містить конкретні вказівки на ОСОБА_3 та її безпосередню участь у вчиненні разом із ОСОБА_5 та іншими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України; за встановленими місцевим судом обставинами її особу з тексту вироку неможливо з впевненістю ідентифікувати; оскаржуваний вирок не стосується її прав, свобод та інтересів, тобто, не порушено принципу презумпції її невинуватості.

Отже, з урахуванням викладеного, чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено можливість оскарження рішення адвокатом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Крім того, необхідно зважати й на те, що вирок, ухвалений на підставі угоди стосовно однієї з декількох осіб, не має преюдиціального значення для кримінального провадження стосовно інших осіб та не є доказом винуватості цих осіб (статті 84, 90 КПК України).

Така позиція підтверджується усталеною практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, відображеною у судових рішеннях, зокрема, у справах № 991/2288/21, № 554/8321/23, № 991/6004/21, № 686/26679/19.

Натомість захисник в апеляційній скарзі не навів достатньо переконливого обґрунтування своїх доводів про те, що вирок стосовно ОСОБА_7 дійсно стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_3 .

Відтак, слід дійти висновку про повернення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2024 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.399 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Повернути адвокату ОСОБА_2 апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_3 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2024 року, яким було затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 12 вересня 2024 року між прокурором Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0001046 від 29 липня 2024 року, і обвинуваченою у цьому провадженні ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня постановлення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду ОСОБА_1