Провадження № 1-кп/448/178/24
У Х В А Л А

судового засідання

13.09.2024 м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши відкрите підготовче судове засідання в залі суду в м. Мостиська, по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0001046 від 04.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 222 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 222 КК України

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту,

учасники справи:

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 ,

перебуваючи в нарадчій кімнаті, постановив ухвалу про наступне:

І. Суть клопотання, що вирішується

1. Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16.05.2024 року матеріали кримінального провадження №0001046 від 04.05.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами ч. 1 ст. 222, ч.2 ст. 222, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 222 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 222 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 222 КК України, направлено на розгляд до Мостиського районного суду Львівської області.

2. Ухвалою від 12.06.2024 було прийнято до розгляду кримінальне провадження.

3. 08.08.2024 захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням, яке скерував в систему «Електронний суд», в якому просить повернути обвинувальний акт прокурору.

4. В обґрунтування вказаного клопотання посилається на те, що відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу. Вказує, що межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України) визначаються не тільки формулюванням обвинувачення , але й викладеним у обвинувальному акті змістом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та визначеною в обвинувальному акті правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України), оскільки формулювання обвинувачення є підсумком кримінальноправової оцінки фактичних обставин, а тому безпосередньо та нерозривно з ними пов`язане.

Натомість, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001046 містить правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка суперечить/не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, тому вказане процесуальне рішення прокурора містить положення, які протирічать одне одному, вказане протиріччя не можливо усунути під час судового розгляду, що як наслідок перешкоджає/унеможливлює призначення справи до судового розгляду з дотриманням вимог ст.337 КПК України, положення якої мають забезпечити особі можливість знати точний обсяг висунутого обвинувачення, від якого він повинен захищатися. Кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч.1, 2 ст. 222, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 222 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 222 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 222 КК України є незрозумілою, з огляду на наступне: Згідно ст.26 КК України, співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.27 КК України, співучасниками кримінального правопорушення, поряд із виконавцем, є організатор, підбурювач та пособник. Відповідно до ч.2 ст.27 КК України, виконавцем (співвиконавцем) є особа, яка у співучасті з іншими суб`єктами кримінального правопорушення безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, що відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності за скоєне, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.27 КК України, організатором є особа, яка організувала вчинення кримінального правопорушення (кримінальних правопорушень) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням. Організатором також є особа, яка утворила організовану групу чи злочинну організацію або керувала нею, або особа, яка забезпечувала фінансування чи організовувала приховування кримінально протиправної діяльності організованої групи або злочинної організації.

Згідно до висунутого прокурором обвинувачення у даному кримінальному провадження ОСОБА_3 за версією прокурора є організатором кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за версією прокурора - його виконавцями, тобто особами, які безпосередньо вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.222 КК України. Згідно диспозиції ч.1 ст.222 КК України (в редакції Закону чинній на 2022,2023 роки), шахрайство з фінансовими ресурсами - надання завідомо неправдивої інформації органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим чи органам місцевого самоврядування, банкам або іншим кредиторам з метою одержання субсидій, субвенцій, дотацій, кредитів чи пільг щодо податків у разі відсутності ознак кримінального правопорушення проти власності.

Статтею 222 КК передбачено кримінальну відповідальність за шахрайство з фінансовими ресурсами, які можуть бути надані чи надані як субсидії, субвенції, дотації, кредити чи пільги щодо податків за відсутності ознак злочину проти власності. Злочин, передбачений ч. 1 цієї статті ( 2341-14 ), вважається закінченим з моменту надання винною особою завідомо неправдивої інформації незалежно від того, чи вдалося їй у такий спосіб одержати субсидії, субвенції, дотації, кредити або пільги щодо податків.

Завідомо неправдива інформація, надана відповідним органам влади, банкам або іншим кредиторам, - це така інформація, яка могла бути або стала підставою для прийняття рішення про надання відповідному суб?єкту субсидій, субвенцій, дотацій, кредитів чи пільг щодо податків (коли не зазначено в документах, наданих банку для одержання кредиту, що є інший неповернений кредит, або завідомо неправдиво вказано мету використання коштів, які особа має намір одержати як дотацію, субсидію, субвенцію тощо). Дії організатора злочину (злочинів) при простій формі співучасті належить кваліфікувати за статтею Особливої частини КК ( 2341-14 ), якою передбачено відповідальність за вчинений злочин, із посиланням на ч. 3 ст. 27 КК, а якщо він був одним із виконавців діянь, що становлять об`єктивну сторону складу цього злочину, - без посилання на зазначену норму.

Згідно до положень ч.1 ст.29 КК України, виконавець (співвиконавець) підлягає кримінальній відповідальності за статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає вчинене ним кримінальне правопорушення. Згідно до положень ч.2 ст.29 КК України, організатор, підбурювач та пособник підлягають кримінальній відповідальності за відповідною частиною статті 27 і тією статтею (частиною статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає кримінальне правопорушення, вчинене виконавцем. Таким чином, відповідно до положень ч.2 ст.27, ч.1 ст.29 КК України саме особа, яка надала завідомо неправдиву інформацію незалежно від того, чи вдалося їй у такий спосіб одержати субсидії, субвенції, дотації, кредити або пільги щодо податків, тобто безпосередньо виконала об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.1 ст.222 КПК України, з моменту надання таких документів визнається законом виконавцем закінченого злочину, тому стороні захисту не зрозуміло чому прокурор кваліфікував дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 222 КК України, як виконавців інкримінованого кримінального правопорушення, натомість не вказав в обвинувальному акті жодної діяння, яке було б передбачене диспозицією частин 1, 2 ст.222 КК України, тобто не зазначена активна дія, яка була вчинена безпосередньо вказаними особами. В той же час з формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні вбачається, що за версією прокурора, обвинуваченими вчинено 19 епізодів кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст.222 КК України. Так, в обвинувальному акті, складеному у кримінальному провадженні №0001046 від 04.05.2023, викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зокрема, вказана подія кримінального праворушення (час, місце, спосіб), яке кваліфіковане за відповідною частиною ст.222 КК України та особу, яка вчинила, тобто особу, що надала завідомо неправдиву інформацію органам державної влади, а саме: - 18.05.2022 ОСОБА_3 вніс неправдиву інформацію в декларацію та подав її на адресу пункту пропуску «Угринів-Долгобичув» митного поста «Угринів» Львівської митниці; - 11.06.2022 ОСОБА_3 вніс неправдиву інформацію в декларацію та подав її на адресу пункту пропуску «Угринів-Долгобичув» митного поста «Угринів» Львівської митниці; - 23.06.2022 ОСОБА_3 вніс неправдиву інформацію в декларацію та подав її на адресу пункту пропуску «Устилуг-Зосів» митного поста «Устилуг» Волинської митниці; - 19.07.2022 ОСОБА_3 вніс неправдиву інформацію в декларацію та подав її на адресу пункту пропуску «Угринів-Долгобичув» митного поста «Угринів» Львівської митниці;

20.06.2022 ОСОБА_3 вніс неправдиву інформацію в декларацію та подав її на адресу пункту пропуску «Устилуг-Зосів» митного поста «Устилуг» Волинської митниці; - 19.12.2022 ОСОБА_8 вніс неправдиву інформацію в декларацію та подав її на адресу пункту пропуску «Шигині-Медика» митного поста «Шигині» Львівської митниці; - 14.01.2023 ОСОБА_8 вніс неправдиву інформацію в декларацію та подав її на адресу пункту пропуску «Шигині-Медика» митного поста «Шигині» Львівської митниці; - 24.01.2023 ОСОБА_8 вніс неправдиву інформацію в декларацію та подав її на адресу пункту пропуску «Шигині-Медика» митного поста «Шигині» Львівської митниці; - 25.01.2023 ОСОБА_8 вніс неправдиву інформацію в декларацію та подав її на адресу пункту пропуску «Шигині-Медика» митного поста «Шигині» Львівської митниці; - 12.02.2023 ОСОБА_9 внесла неправдиву інформацію в декларацію та подала її на адресу пункту пропуску «Шигині-Медика» митного поста «Шигині» Львівської митниці; - 20.03.2023 ОСОБА_9 внесла неправдиву інформацію в декларацію та подала її на адресу пункту пропуску «Шигині-Медика» митного поста «Шигині» Львівської митниці; - 02.07.2023 ОСОБА_10 внесла неправдиву інформацію в декларацію та подала її на адресу пункту пропуску «Устилуг-Зосів» митного поста «Устилуг» Волинської митниці; - 03.07.2023 ОСОБА_10 внесла неправдиву інформацію в декларацію та подала її на адресу пункту пропуску «Устилуг-Зосів» митного поста «Устилуг» Волинської митниці; - 06.07.2023 ОСОБА_10 внесла неправдиву інформацію в декларацію та подала її на адресу пункту пропуску «Шигині-Медика» митного поста «Шигині» Львівської митниці; - 28.07.2023 ОСОБА_10 внесла неправдиву інформацію в декларацію та подала її на адресу пункту пропуску «Шигині-Медика» митного поста «Шигині» Львівської митниці; - 24.08.2023 ОСОБА_10 внесла неправдиву інформацію в декларацію та подала її на адресу пункту пропуску «Шигині-Медика» митного поста «Шигині» Львівської митниці; - 25.08.2023 ОСОБА_10 внесла неправдиву інформацію в декларацію та подала її на адресу пункту пропуску «Шигині-Медика» митного поста «Шигині» Львівської митниці; - 26.08.2023 ОСОБА_10 внесла неправдиву інформацію в декларацію та подала її на адресу пункту пропуску «Шигині-Медика» митного поста «Шигині» Львівської митниці;

17.09.2023 ОСОБА_11 вніс неправдиву інформацію в декларацію та подав її на адресу пункту пропуску «Шигині-Медика» митного поста «Шигині» Львівської митниці. Згідно до обвинувального акту відповідно до фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, містяться відомості про надання, зокрема, фізичними особами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 завідомо неправдивої інформації органам державної влади (митним органам), тобто про вчинення саме вказаними особами діянь, передбачених диспозицією ч.1 ст.222 КК України, у зв`язку з чим прокурор стверджує, що саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 безпосередньо виконали об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.1 ст.222 КК України, при цьому вказані особи не відносяться до осіб, що відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності за скоєне, а так само не мають процесуального статусу підозрюваного/обвинуваченого у цьому провадженні. Не зважаючи на викладене, в обвинувальному акті взагалі не зазначено, які дії, передбачені диспозицією ч.1 або ч.2 ст.222 КК України безпосередньо, як виконавці, вчинили ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які кваліфіковані прокурором за ч.2 ст.27, ч.2 ст.222 КК України, що в межах висунутого обвинувачення згідно до обвинувального унеможливлює ефективний захист від незрозумілого (абстрактного) та неконкретизованого обвинувачення, яке окрім іншого містить очевидне протиріччя між формулюванням обвинувачення та правовою кваліфікацією. Також, зважаючи на те, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , за версією прокурора, не є виконавцями злочину, передбаченого ст.222 КК України, стороні захисту не зрозуміло, у який спосіб та на підставі якої норми матеріального права ОСОБА_3 , як організатору, ставиться за провину вчинення таких злочинів у співучасті з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , хода об`єктивну сторону такого злочину фактично виконали інші особи - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , що взагалі суперечить вимогам ч.2 ст.29 КК України.

За приписами п.1 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Нормами ч.1 ст.92 КПК України встановлено, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Натомість, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001046 в супереч вимог КПК України не містить даних (відомостей) про час, місце, спосіб вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як виконавцями, безпосередньо діянь прямо передбачених диспозицією ч.1 ст.222 КК України, а також участь ОСОБА_12 у Документ сформований в системі «Електронний суд» 08.08.2024 10 вчиненні таких діянь, як організатора.

Висунуте ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачення у наданні завідомо неправдивої інформації органам державної влади, з метою одержання пільг щодо податків згідно змісту фактичних обставин кримінального праворушення та формулювання обвинувачення, викладених в обвинувальному акті, де відсутні фактичні дані (відомості) про час, місце, спосіб безпосереднього надання завідомо неправдивої інформації органам державної влади безпосередньо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з метою одержання пільг щодо податків, тобто обставини щодо події злочину, які в силу п.1 ч.1 ст.91, ч.1 ст.92 КПК України підлягають обов`язковому доказуванню прокурором у кримінальному провадженні, є не конкретизованим та не зрозумілим стороні захисту, що не дає можливості обвинуваченому та його захиснику зрозуміти, однак такі обставини вчинення кримінального правопорушення мають істотне значення для сторони захисту, а їх відсутність (не зазначення) унеможливлює повне Документ сформований в системі «Електронний суд» 08.08.2024 11 розуміння суті висунутого обвинувачення та ефективний захист від висунутого обвинувачення.

Натомість, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які фактично протягом 2022 2023 років складали, подавали декларації з відповідною інформацією органам державної влади, не є співучасниками злочину взагалі, тому в цій частині формулювання обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 , як організатором, та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як виконавцями, злочинів кваліфікованих прокурором за ч.2 ст.222 КК України, подія яких безпосередньо/прямо пов`язана з діями інших осіб - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , стороні захисту взагалі є не зрозумілою в цілому.

Сторона захисту розуміє та усвідомлює, що визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора, однак висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду, що узгоджується з прецедентною практикою ЄСПЛ, та є обов`язком держави відповідно до норм ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 24.10.2003 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві», суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом.

ІІ. Позиція осіб, які беруть участь у справі

5. Захисник обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні 13.09.2024 підтримав доводи викладені в клопотанні про повернення обвинувального акту, надав пояснення, аналогічні викладеним у письмовому клопотанні. Просив клопотання задовольнити.

6. Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримали клопотання про повернення обвинувального акту.

7. Прокурор ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні 13.09.2024 просив відмовити в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. Зазначив, що клопотання сторони захисту є необґрунтованим, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК, формулювання обвинувачення та виклад фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті, викладено відповідно до вимог чинного законодавства. Вказала, що прокурор при затвердженні обвинувального акту про обвинувачення погодився із формулюванням обвинувачення, яке зазначено в ньому, таке містить фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Також зазначив, що безпідставними є посилання захисника на те, висунуті обвинувачення є не конкретизованими та незрозумілим стороні захисту, їх відсутність унеможливлює повне розуміння суті висунутого обвинувачення та ефективний захист від висунутого обвинувачення, оскільки такі обставини можуть бути встановлені в ході розгляду справи по суті. Тому відсутні підстави для повернення прокурору обвинувального акту.

Вивчивши подане клопотання, заперечення на нього, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

ІІІ. Застосоване законодавство та висновки суду

8. Підготовче судове провадження є обов`язковою самостійною стадією кримінального процесу, єдиною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

9. Виходячи зі змісту частини 3 статті 314 та статті 315 КПК під час підготовчого судового провадження суд має право прийняти обмежене коло рішень та вирішити питання, пов`язані з призначенням кримінального провадження до судового розгляду, й при цьому з`ясування законності процесуальних дій (чи бездіяльності) та рішень органу досудового розслідування виходить за межі компетенції суду.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд, зокрема, має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу

10. Згідно частини 4 статті 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього кодексу.

Отже, суд може повернути прокурору обвинувальний акт виключно з підстав його невідповідності вимогам статті 291 КПК, для чого суд має встановити невідповідність такого обвинувального акту положенням цієї статті.

Оскільки, таке повернення є правом, а не обов`язком суду, то для повернення обвинувального акту не може бути підставою будь-яка формальна його невідповідність вимогам КПК, а лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити наявність реальних перешкод для призначення судового розгляду.

Тобто, питання про відповідність викладення матеріалу в обвинувальному акті фактичним обставинам справи, про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, не може бути предметом розгляду під час підготовчого судового провадження, оскільки на цій стадії судового провадження суд позбавлений можливості дослідити докази, що стосуються прийнятих процесуальних рішень детективами та прокурором, які можуть бути досліджені лише під час судового розгляду.

11. За частиною 6 статті 13 "Обов`язковість судових рішень" Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції від 02.06.2016, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Крім того, за частиною 6 статті 368 КПК, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

12. Тому, судом враховується висновок у постанові Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 03.07.2019 в справі №273/1053/17, за яким кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

13. Враховуючи наведені норми та дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що доводи захисника, на які він посилається як на підставу для повернення обвинувального акту є необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають.

14. Основне завдання стадії підготовчого судового засідання полягає в тому, щоб процесуально та організаційно забезпечити проведення судового розгляду відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

15. Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

16. Суд звертає увагу на те, що повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

17. Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально- правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт складається та підписується слідчим (в окремих випадках прокурором), після чого затверджується прокурором (ч.ч. 1 та 3 ст. 291 КПК України) Перелік документів, що додаються до обвинувального акта визначено в ч. 4 ст. 291 КПК України. При цьому надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється

18. Приписами ч. 4 ст. 294 КПК України передбачено, що до обвинувального акта додається, зокрема, розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).

19. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

20. Суд на підготовчому судовому засіданні оцінює обвинувальний акт відповідно до вимог ст.291 КПК України, а надання оцінки зібраним на стадії досудового розслідування доказам, їх перевірка, правильність кваліфікації дій обвинуваченого на стадії підготовчого судового засідання судом не допускається та не передбачена чинним КПК України, а має бути досліджено під час розгляду обвинувального акту по суті.

21. Необґрунтоване повернення обвинувального акту прокурору тягне за собою порушення вимог ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість висунутого обвинувачення, а також вимоги ч. 5 ст. 28 КПК України, згідно з яким кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

22. Зі змісту обвинувального акта вбачається, що в ньому викладено усі обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, так як вони були встановлені органом досудового розслідування і прокурором, наведені в обвинувальному акті фактичні дані у своїй сукупності дають уявлення стосовно елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

23. Суд звертає увагу на те, що у разі, коли в ході судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального провадження або не знайдуть підтвердження фактичні обставини, які прокурор вважав доведеними, або взагалі суд прийде до висновку про відсутність складу, події злочину, або про недоведеність винуватості обвинувачених, то КПК України передбачає процесуальні рішення, які має прийняти суд у таких випадках.

З метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

24. Крім того, слід звернути увагу, що питання про відповідність викладення матеріалу в обвинувальному акті фактичним обставинам справи, про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, не може бути предметом розгляду під час підготовчого судового провадження, оскільки на цій стадії судового провадження суд позбавлений можливості дослідити докази, що стосуються прийнятих процесуальних рішень слідчими та прокурором, які можуть бути досліджені лише під час судового розгляду.

25. Судом встановлено, що до суду скерований обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, реєстр матеріалів досудового розслідування із розпискою про отимання копії вказаних документів обвинуваченим та його захисником. Обвинувальний акт відповідає вимогам Закону, зокрема ст. 291 КПК України, містить у собі усі необхідні елементи та реквізити.

26. Щодо твердження захисника про те, що висунуті обвинувачяення є не конкретизованими та незрозумілим стороні захисту, що не дає можливості обвинуваченим та захиснику їх зрозуміти, такі обставини вчинення кримінального правопорушення мають істотне значення для сторони захисту, а їх відсутність (не зазначення) унеможливлює повне розуміння суті висунутого обвинувачення та ефективний захист від висунутого обвинувачення. Вважаю, що таке є безпідставним, оскільки встановлення таких обставини на стадії підготовчого судового засідання судом не допускається та не передбачено КПК України, а має бути досліджено під час розгляду обвинувального акту по суті.

27. Мотиви, на які вказує захисник як на підставу для повернення обвинувального акту, не є тими обставинами, які дають підстави для повернення обвинувального акту прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України.

28. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що обвинувальний акт відповідає вимогам чинного КПК, порушень, за наявності яких суд має повернути такий обвинувальний акт, судом не встановлено, а тому клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору не підлягає задоволенню.

Керуючись положеннями статтей 110, 291, 314, 372, 376, 393 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:

1. В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

2. Ухвала про відмову у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту відповідно до ч.4 ст.314 КПК України оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 18.09.2024 о 10.00 год.

Суддя ОСОБА_13