КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті апеляційну скаргу прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23.07.2024 задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та змінено підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування строком на 11 днів до 02.08.2024 року включно із визначенням застави у розмірі 727 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 201 356.

У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме м. Харкова, без дозволу слідчого, прокурора чи суду окрім випадків необхідної евакуації чи з метою запобігання загрози життю чи здоров`ю;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання

_____________________________________________________________________________

Справа № 760/16417/24 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5263/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій

паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк покладених на ОСОБА_6 обов`язків, у разі внесення застави, визначено на 2 місяці, з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну підозрюваному запобіжного заходу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що встановлені слідчим суддею фактичні обставини не відповідають висновкам слідчого судді щодо можливості визначення застави підозрюваному та її розміру, а також тим ризикам, які слідчий суддя визнав доведеними. Як наслідок, судом прийнято рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави, що, з урахуванням усіх обставин справи, не зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.

Також апелянт вказувала, що по своїй суті зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну обставин підозри, зміну або зменшення встановлених ризиків, та впливають на виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Зі змісту клопотання сторони захисту вбачається, що необхідність зміни застосованого щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу зумовлене зверненням до лікувальних закладів його повнолітньої доньки, історія хвороби якої розпочата ще до моменту повідомлення останньому про підозру, що вже було предметом дослідження Київського апеляційного суду при постановленні ухвали суду від 16.07.2024.

Проте, стороною захисту не надано жодного документа на підтвердження самого факту та причинно-наслідкового зв`язку між зверненням повнолітньої доньки підозрюваного до лікувального закладу та прийняттям Київським апеляційним судом ухвали суду від 16.07.2024 щодо застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави.

Можливе звернення повнолітнього члена сім`ї підозрюваного за медичною допомогою при триваючому захворюванні, саме по собі не свідчить про виникнення нових обставин, які б імперативно обґрунтовували необхідність зміни застосовного запобіжного заходу.

На думку апелянта, стороною захисту не доведено, що обставини, наведені у ст. 194 КПК України, та які враховувались Київським апеляційним судом при застосуванні 16.07.2024 до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, зникли або ж зменшилися, а відтак визначена слідчим суддею застава є недостатньою та такою, що не відповідає майновому стану підозрюваного, обставинам кримінального провадження, а тому її застосування, згідно приписів ч. 4 ст. 183 КПК України, є невиправданим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого управління СБ України у м. Києві та Київській області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесені 12.09.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000306 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження 04.06.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні пособництва державі-агресору за попередньою змовою групою осіб, а саме вчинення громадянином України умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво) з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.06.2024 щодо підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 години 11 хвилин 02.08.2024 року із визначенням застави у розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 119 600 гривень, у національній грошовій одиниці України із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду міста Києва від 16.07.2024 задоволено апеляційну скаргу прокурора та відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

17.07.2024 захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , звернулася до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва із клопотанням в порядку ст. 201 КПК України, в якому просила змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою без визначення застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначення застави згідно положень ст. 182 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23.07.2024 задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та змінено підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування строком на 11 днів до 02.08.2024 року включно із визначенням застави у розмірі 727 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 201 356.

У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме м. Харкова, без дозволу слідчого, прокурора чи суду окрім випадків необхідної евакуації чи з метою запобігання загрози життю чи здоров`ю;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк покладених на ОСОБА_6 обов`язків, у разі внесення застави, визначено на 2 місяці, з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частини 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про задоволення клопотання захисника в інтересах підозрюваного про зміну запобіжного заходу, слідчим суддею встановлено, що матеріали судового провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Крім того, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність існування у кримінальному провадженні можливості підозрюваного ОСОБА_11 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Разом з тим, врахувавши дані про особу підозрюваного ОСОБА_11 , слідчим суддею встановлено відсутність фактів існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п. 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків чи інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, можливості вчинити інше кримінальне правопорушення).

Врахувавши обставини, які не були предметом перевірки при вирішенні питання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також під час перегляду даного рішення судом апеляційної інстанції, зокрема дані щодо сімейних обставин ОСОБА_6 та хвороби його доньки ОСОБА_12 , яка перебуває на його утриманні, відомості, що характеризують особу підозрюваного, його репутацію, вік, стан здоров`я, те, що підозрюваний має постійне місце роботи та проживання, є особою з інвалідністю ІІ групи, має хронічні захворювання, є фізичною особою-підприємцем, одружений, та має на утриманні доньку ОСОБА_13 , яка потребує догляду, раніше не судимий, процесуальну поведінку підозрюваного, зокрема належне виконання ним протягом тривалого часу покладених на нього обов`язків, що не спростовано стороною обвинувачення, конкретні обставини справи та роль ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, слідчий суддя, виходячи із дискреційних повноважень щодо можливості визначення або невизначення застави в порядку ч. 3 ст. 183, ч. 6 ст. 176 КПК, дійшов висновку можливість визначення ОСОБА_6 розміру застави одночасно із застосуванням запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статей 194, 201 КПК України та взявши до уваги усі дані про особу підозрюваного в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про зміну йому запобіжного заходу із тримання під вартою без застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням йому застави в розмірі, що перевищує максимальні межі, передбачені п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України для вказаної категорії злочину, а саме в розмірі 727 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 201 356 грн.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявності у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею при визначенні ОСОБА_6 розміру застави одночасно із застосуванням запобіжного заходу у виді тримання під вартою який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на безпідставність висновку слідчого судді про можливість визначення підозрюваному застави, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Так, як убачається із аналізу положень ч. 4 ст. 183 КПК України, можливість слідчого судді не визначати розмір застави у визначених цією нормою випадках, є правом слідчого судді, а не його обов`язком.

Як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для обмеження свободи, а суди зобов`язані обґрунтувати рішення про продовження обмеження свободи підозрюваної особи іншими підставами, які мають бути чітко вказані, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (справа «Ткачов проти України» від 13.12.2007, «Єлоєв проти України» від 06.11.2008).

Крім того, органи влади повинні розглянути можливість застосування заходів, які меншою мірою обмежують права заявника, ніж тримання під вартою («Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland), § 32).

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

З урахуванням наведеного у сукупності, колегія суддів та вважає, що врахувавши процесуальну поведінку підозрюваного та дані про його особу у сукупності, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про можливість визначення підозрюваному застави у даному кримінальному провадженні.

При цьому, доказів недостатності визначеного підозрюваному запобіжного заходу для виконання покладених на нього обов`язків, прокурором не надано, та фактів неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 з моменту внесення визначеного слідчим суддею розміру застави, в апеляційній скарзі не наведено.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 201, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 липня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3