Справа № 539/4974/24
Провадження № 1-кс/539/927/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року

Слідча суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 , власник майна ОСОБА_5 , представника власника майна ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни клопотання т.в.о. начальника СД Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, погоджене прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження №0000257, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

установила:

07.11. 2024 року до суду надійшло вищевказане клопотання.

У своєму клопотанні дізнавач зазначила, що 05.11.2024 о 21:42 до чергової частини Лубенського РВП надійшло повідомлення зі служби НОМЕР_1 , про те, що 05.11.2024 о 21:42 на стаціонарному посту, що розташований на а/д Київ-Харків-Довжанський було зупинено автомобіль марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 та під час перевірки багажного відділення було виявлено полімерні ящики з рибою різного виду, загальною вагою близько 1500 кг, без будь-яких документів щодо походження та перевезення даної риби.

06.11.2024 в ході проведення огляду місця події на стаціонарному посту а/д Київ-Харків-Довжанський було виявлено та вилучено: автомобіль марки «Mercedes-Benz, sprinter 211 CDI», білого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , в багажному відділенні якого знаходяться полімерні ящики з рибою вагою близько 1500 кг. В ході проведення огляду місця події водій ОСОБА_7 не надав добровільного дозволу на проведення огляду автомобіля марки «Mercedes-Benz, sprinter 211 CDI», білого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , в багажному відділенні якого знаходяться полімерні ящики з рибою вагою близько 1500 кг. Крім того, при виїзді слідчо-оперативної групи Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області присутній водій ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 та пасажирка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які не надали документів, щодо походження та перевезення даної риби, що може свідчити про вчинення кримінального правопорушення пов`язаного з незаконним зайняттям рибним добувним промислом та з незаконним перевезенням вказаними особами.

Постановою дізнавача, вилучений автомобіль марки «Mercedes-Benz, sprinter 211 CDI», білого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , визнаний речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки Mercedes-Benz sprinter 211 CDI, 2006 року випуску, білого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_8 .

06.11.2024 гр. ОСОБА_5 , добровільно надала дозвіл працівникам поліції на огляд автомобіля марки «Mercedes-Benz, sprinter 211 CDI», білого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , в ході проведення додаткового огляду якого, в багажному відділенні виявлено полімерні ящики з рибою. В ході огляду багажного відділення було виявлено та вилучено рибу, а саме «Карась» - загальна кількість 1019 шт., «Товстолоб» - загальна кількість 126 шт., «Короп» - загальна кількість 182 шт., «Сом» - загальна кількість 25 шт.

06.11.2024 дізнавачем сектору дізнання Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ст. лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесено постанову про визнання речовими доказами рибу, а саме: а саме «Карась» - загальна кількість 1019 шт., «Товстолоб» - загальна кількість 126 шт., «Короп» - загальна кількість 182 шт., «Сом» - загальна кількість 25 шт. 06.11.2024 року вилучена риба як така, що піддається швидкому псуванню, яка вилучена стороною обвинувачення, передана гр. ОСОБА_5 , яка заявила, що має можливість зберігати рибу в належних умовах, а саме у відповідних басейнах.

У відповідності до вимог ст. 170 КПК України, вилучена в ході огляду місця події свіжа риба, а саме «Карась» - загальна кількість 1019 шт., «Товстолоб» - загальна кількість 126 шт., «Короп» - загальна кількість 182 шт., «Сом» - загальна кількість 25 шт., одержана внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є речовим доказом, предметом кримінального правопорушення, зберегла на собі його сліди. Приймаючи до уваги те, що вилучена в ході огляду місця події по зазначеному кримінальному провадженню свіжої риба відповідає критеріям, зазначеним в ч. 1 ст. 98, п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України та накладення арешту на вказане є необхідним з метою збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував щодо накладення арешту на майно, а саме на вилучену рибу, оскільки на момент звернення з даним клопотанням до суду, працівникам поліції вже були надані документи, що підтверджують походження цієї риби. Окрім того, працівниками екологічної інспекції зазначено в протоколі огляду, що риба не виловлена в незаконний спосіб, як передбачено ст.249 КК України.

Володілець майна ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала думку свого представника.

Дізнавач ОСОБА_9 в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовільнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовільнити.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження КПК України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. При цьому слідчим суддям та суду слід враховувати, що обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК України покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.

Водночас, КПК України встановлює загальне положення, відповідно до якого для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

За змістом ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе, зокрема, необхідність такого арешту.

Згідно з ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу)); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань підрозділом дізнання Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування за фактом незаконного зайняття рибним добувним промислом, тобто за ч.1 ст.249 КК України.

Власник майна та її представник надали суду в якості доказів: копію накладної на рибу від 05.11.2024, копії документів щодо підтвердження господарської діяльності, як особи яка відпустила рибу ФОП- ОСОБА_10 так і особи яка займається реалізацією зокрема риби ФОП - ОСОБА_8 .

Разом з тим, підозра у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення нікому не оголошена.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що викладені у клопотанні доводи про необхідність накладення арешту на рибу не знаходять свого підтвердження, оскільки під час розгляду справи в суді не доведена необхідність накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, збереження яких не є необхідною умовою проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Як вбачається з клопотання про накладення арешту на рибу, та як в суді пояснив дізнавач та прокурор, вказане майно має значення речових доказів, так як являється знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Однак, будь-яких доказів, які б підтверджували ці доводи сторони обвинувачення до клопотання та в суді не надано.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи обставини кримінального провадження, оцінюючи дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи на предмет непропорційності та непомірності тягарю, слідчий суддя приходить до висновку, що відсутні підстави для накладення арешту на сітки, човен та рибу, передбачені ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. 131-132, 170-175, 369-372 КПК України, слідча суддя,

постановила:

В задоволенні клопотання т.в.о. начальника СД Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, погоджене прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження №0000257, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду проголошений 12 листопада 2024 року о 08 год 30 хв.

Слідча суддя ОСОБА_1