ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1150/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1836/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 10 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 10 червня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

До набрання вироком законної сили, обвинуваченому ОСОБА_7 залишений без зміни запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 , у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, з 15 грудня 2023 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2024 року резолютивна частина вироку доповнена абзацом наступного змісту: «Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 15.12.2023 року, зарахувавши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення».

Як встановив суд, 14.12.2023 приблизно о 23:30 год. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийшов у гості до своїх знайомих: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_3 , та за вказаною адресою вживав з останніми алкогольні напої.

У ході спільного вживання алкогольних напоїв на кухні за вищевказаною адресою між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт з мотивів раптово виниклих неприязних особистих відносин, у ході якого у ОСОБА_7 виник прямий умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті останньому.

ОСОБА_7 , 15.12.2023 приблизно о 00:50 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на кухні за вищевказаною адресою, знаходячись навпроти ОСОБА_10 , реалізуючи свій раптово виниклий прямий умисел, спрямований на умисне вбивство останнього, дістав з шухляди стола кухонний ніж, та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 та бажаючи їх настання, з метою позбавлення життя останнього, утримуючи ніж у правій руці, наніс ОСОБА_10 вказаним ножем один удар в область лівого ока.

ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого прямого умислу, спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_10 , тримаючи вищевказаний кухонний ніж у правій руці, з силою, наніс останньому вказаним ножем один удар в область лівої частини грудної клітини.

Після чого, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 почалася боротьба, в ході якої ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого умислу, спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_10 , наніс останньому не менше 10 (десяти) ударів кулаками своїх рук в область обличчя та тулуба.

Однак, ОСОБА_7 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, довести свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_10 , до кінця не зміг, з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 викликала швидку медичну допомогу та ОСОБА_10 доставлено до ДУ «Інституту загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т.Зайцева», де останньому надали необхідну медичну допомогу.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 ОСОБА_10 спричинено, згідно з висновком судово-медичної експертизи №09-1776/23 від 26.01.2024, наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітині ліворуч; різана рана лівої повіки.

За ступенем тяжкості: проникаюче колото-різане поранення грудної клітині ліворуч це - тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя, згідно із п. 2.1.3 «й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.; різана рана нижньої повіки це - легке тілесне ушкодження із короткочасним розладом здоров`я, згідно п.п. 2.3.1 «а», 2.3.2 «а», 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок змінити та призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у виді 7 років позбавлення волі. Зазначає, що судом першої інстанції встановлено те, що ОСОБА_7 має середню освіту, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, за час тримання в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» характеризується посередньо, вимоги тримання та правила внутрішнього розпорядку не порушує, до суспільно-корисної праці не залучається, адміністрацією установи не заохочується, а також наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих обставин, у зв`язку з чим мав можливість та законні підстави призначити менш суворе покарання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила призначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити, а також думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , та вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених у судовому засіданні, аналіз яких даний у вироку.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 ніким не оскаржені, то висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці судом апеляційної інстанції не підлягають, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відомості про особу обвинуваченого, який має середню освіту, розлучений, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшує ОСОБА_7 покарання, відповідно до ч.1 ст.66 КК України, суд визнав позитивну характеристику за місцем проживання та не перебування на обліку у лікаря нарколога та психіатра.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ч.1 ст.67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, судом першої інстанції взято до уваги інформацію заступника начальника державної установи «Харківський слідчий ізолятор» із соціально-виховної та психологічної роботи, де зазначено, що за час тримання в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» ув`язнений ОСОБА_7 характеризується посередньо, вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку дня в установі не порушує. На профілактичному обліку не перебуває. Адміністрацією установи не заохочувався, до суспільно-корисної праці не залучається. В бесідах з представниками адміністрації та персоналом установи тактовний, виконує їх вимоги (т.1 арк.100-102).

Проаналізувавши встановлені в ході судового розгляду конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення і відомості про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, що наближений до нижньої межі санкції, передбаченої ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що суд призначив ОСОБА_7 явно несправедливе покарання за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України у виді 8 років позбавлення волі, через надмірну його суворість, не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально-побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ст.3 Конституції України, особа, його життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 , зазіхає на суспільну складову безпечного життя, що також формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій з боку суб`єктів, які вчиняють злочини.

У свою чергу, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких соціально значимих, як життя людини та власність, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

Захисником не наведено в апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити б про явну суворість призначеного покарання у межах санкції за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Будь-яких законних підстав для пом`якшення ОСОБА_7 покарання, в тому числі призначеного із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено, оскільки матеріали цього кримінального провадження не містять пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України відповідає вимогам статей 50 та 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 про пом`якшення обвинуваченому покарання не підлягає задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції також не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 10 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: