ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2967/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2024 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у місті Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004272 від 16.10.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Дарницького УП ГУНП у місті Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , за погодженням прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання зазначив, що у провадженні СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві, перебувають матеріали кримінального провадження за №0004272 від 16.10.2024 року за правовою кваліфікацією, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Указом президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває, останній раз продовжений Указом президента України від 23 липня 2024 року № 469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-IX.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно п. 16 постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, керівники територіальних органів (підрозділів) поліції з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження про проведення заходів мобілізації відповідного голови (начальника) обласної, Київської та Севастопольської міської, районної держадміністрації (військової адміністрації), зокрема: забезпечують участь поліцейських у здійсненні заходів щодо оповіщення резервістів та військовозобов`язаних разом з представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або у складі груп оповіщення.

Відповідно до плану-розрахунку особового складу Дарницького УП ГУНП у м. Києві задіяного для забезпечення публічної безпеки та порядку на території Дарницького району м. Києва спільно з представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на 16 жовтня 2024 року, до її складу входили, зокрема, дільничні офіцери поліції Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах

Так, 16 жовтня 2024 року приблизно о 08 год. 20 хв. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , перебуваючи спільно із працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та працівником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 , перебували біля входу до Дарницького залізно-дорожнього вокзалу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де виконуючи свої службові обов`язки, будучи одягнуті у відповідний встановлений однострій та світло-відбиваючі жилетки з розпізнавальними знаками відповідних структур, здійснювали свої функціональні обов`язки.

У цей же час за вказаною адресою, діючи відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», працівником поліції ОСОБА_5 зупинено громадянина України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою перевірки військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу. Під час перевірки документів, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , було прийнято рішення про вручення повістки ОСОБА_10 , що обурило останнього.

Надалі, ОСОБА_10 почав висловлювати своє обурення, яке супроводжувалося словесним конфліктом. Після чого, керуючись раптово виниклим протиправним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов`язків, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, діючи умисно, дістав з карману куртки, в яку був одягнений, аерозольний балон з подразнюючим препаратом «Кобра-1Н», та направивши його в обличчя працівника поліції ОСОБА_5 натиснув на кнопку та розпилив, спричинивши таким чином потерпілому ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді хімічного опіку переднього відрізку обох очей легкого ступеню.

У подальшому, ОСОБА_10 , з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку.

Таким чином, ОСОБА_10 підозрюється в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

16.10.2024 в ході затримання ОСОБА_10 в порядку ст. 208 КПК України, слідчим ОСОБА_11 , було виявлено та вилучено аерозольний балон з дратівливим препаратом, жовтого кольору з написом «Кобра-1Н» який поміщено до спеціального сейф-пакету НПУ №CRI1272281 та мобільний телефон «Redmi» світло-блакитного кольору з пошкодженою задньою кришкою який поміщено до спеціального сейф-пакету НПУ № CRI1272282.

Сторона обвинувачення вважає, що вилучені предмети зберегли на собі інформацію про обставини вчинення даного злочину та можуть бути використані в якості доказів у кримінальному провадженні, тому з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, звертається до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

З метою збереження речових доказів - слідів вчинення кримінального правопорушення, а також предметів, які містять в собі відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, виникла необхідність у накладенні арешту на майно.

Просить слідчого суддю винести ухвалу про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, а саме: - аерозольний балон з дратівливим препаратом, жовтого кольору з написом «Кобра-1Н» який поміщено до спеціального сейф-пакету НПУ №CRI1272281; - мобільний телефон «Redmi» світло-блакитного кольору з пошкодженою задньою кришкою який поміщено до спеціального сейф-пакету НПУ № CRI1272282.

В судове засідання прокурор не з`явилась, про час та місце розгляду клопотання про арешт майна була повідомлена належним чином, причини неявки слідчому судді не повідомила, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна. Крім того, надала до суду клопотання в якому просила проводити розгляд клопотання без її участі та задовольнити з підстав викладених у ньому.

Власник майна та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Зважаючи на викладене, а також виходячи зі встановлених ч. 1 ст. 172 КПК України строків та засад їх розумності, передбачених ст. 28 КПК України, слідчим суддею визнано можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності володільця майна на підставі наданих матеріалів.

При цьому, слідчий суддя керується положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно яких, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Ознайомившись з клопотаннями, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя приходить до таких висновків.

В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Водночас заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. (ч. 3 ст. 132 КПК України)

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою: 1) забезпечення збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті (ст. 98 КПК України).

Статтею 99 КПК України визначено, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: (1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

За правилами ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу (ч. 1 ст. 100 КПК). Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Частиною 1 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Вирішуючи питання про арешт майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчим суддею з`ясовано, що у провадженні СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві, перебувають матеріали кримінального провадження за №0004272 від 16.10.2024 року за правовою кваліфікацією, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України (а.с. 5).

16.10.2024 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , затримано за підозрою у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України, в ході особистого обшуку затриманої особи вилучено речі: аерозольний балон з дратівливим препаратом, жовтого кольору з написом «Кобра-1Н» який поміщено до спеціального сейф-пакету НПУ №CRI1272281 та мобільний телефон «Redmi» світло-блакитного кольору з пошкодженою задньою кришкою який поміщено до спеціального сейф-пакету НПУ № CRI1272282 (а.с. 25-28).

Постановою старшого слідчого ОСОБА_12 від 16.10.2024 року у даному кримінальному провадженні вилучене майно, у відповідності до ст. 98 КПК України визнано речовим доказом (а.с. 29-30).

З урахуванням встановлених вище обставин кримінального провадження та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів, таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у місті Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004272 від 16.10.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене 16.10.2024 року за результатами проведення особистого обшуку громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_10 , а саме:

- аерозольний балон з дратівливим препаратом , жовтого кольору з написом «Кобра-1Н» який поміщено до спеціального сейф-пакету НПУ №CRI1272281;

- мобільний телефон «Redmi» світло-блакитного кольору з пошкодженою задньою кришкою, який поміщено до спеціального сейф-пакету НПУ №CRI1272282.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Копію ухвали для виконання направити прокурору, заінтересованих осіб проінформувати про накладення арешту, шляхом направлення копії даної ухвали слідчого судді.

Повний текст ухвали проголошено 26.10.2024 року о 15 год. 05 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1