КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №363/4892/21 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1579/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

04 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001086 за апеляційною скаргою заступника керівника Вишгородської окружної прокуратри Київської області ОСОБА_6 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16.10.2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вишгород Київської області, громадянина України, маючого повну середню освіту, не одруженого, офіційно працюючого підсобним працівником в ТОВ «Євротехбіодизель», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.08.2009 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 06.12.2011 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі; 27.11.2013 року Піщанським районним судом Вінницької області звільнений умовно-достроково на термін 1 рік 7 місяців 12 днів;

- 04.09.2015 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України з застосуванням ст.ст.70,71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 01.10.2015 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4ст. 296 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 16.10.2023, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 , від відбування призначеного покарання, якщо він впродовж іспитового строку 3 (три) роки не скоїть нового кримінального правопорушення, та виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази - предмет ззовні схожий на ніж складний з ручкою коричневого кольору, довжина ручки 9 см., довжина леза 7 см., одну обгортку з під цукерок «mintex» біло-зеленого кольору, дві обгортки з під цукерок «Ромашка» зеленого кольору, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Вишгородського РУП ГУНП в Київській області - знищено.

Згідно із вироком суду, ОСОБА_7 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, за наступних обставин.

Так, 16.09.2021 приблизно о 19 годині 48 хвилин, ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в громадському місці, а саме в приміщенні супермаркету «VARUS», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вступив в словесну сварку з охоронцями магазину, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в зв`язку з тим, що йому було зроблено зауваження з приводу припинення протиправних дій в приміщенні супермаркету. ОСОБА_7 висловлювався нецензурною лайкою в бік ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , з метою подолання опору з боку працівників охорони та зникнення з місця події, тримаючи в руці предмет зовні схожий на ніж, наніс останнім один удар в праву руку ОСОБА_11 , після чого наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_12 та тікаючи з приміщення супермаркету розбив скло у вхідних дверях до супермаркету «VARUS», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому, ОСОБА_7 був затриманий працівниками Вишгородського РУП ГУНП в Київській області.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, посилаючись на незаконність вироку суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідність, саме положень ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16.10.2023 - скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 6 років позбавлення волі. Виключити з вироку обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 - щире каяття та визнання провини. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що не погоджується з вироком суду в частині можливості призначення покарання ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з випробуванням протягом іспитового строку, оскільки той факт, що обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та не одружений, працює підсобним працівникомТОВ«Євротехбодизель», за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно, а також те, що, під час розгляду судом обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні, обвинувачений став активним членом релігійної громади «Ржищівської євангельської церкви» та його посткримінальна поведінка, зокрема позиція потерпілих, які претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, не є достатніми мотивами для обгрунтування висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.Застосування до обвинуваченого покарання не пов?язаного із позбавленням волі, як того вимагає санкція статті КК України, за встановлених обставин не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримуватися громадського порядку.

Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_7 , під час його допиту як обвинуваченого в судовому засідання, фактично не визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, надавши пояснення, що ніби потерпілий ОСОБА_11 першим спровокував конфлікт та застосував відносно нього фізичне насильство, відповіддю на яке стала протиправна поведінка обвинуваченого. Зазначені обставини не знайшли свого підтвердження під час подальшого судового розгляду вказаного кримінального провадження. Таким чином, суд першої інстанції досить формально послався в оскаржуваному рішенні на щирість каяття обвинуваченого в скоєному злочинному діянні та фактично ототожнив його з визнанням вини, оскільки за вищевказаних обставин вбачається, що визнання ОСОБА_7 своєї вини не може свідчити про щире каяття, а підтверджує бажання уникнути ним справедливого покарання.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного вироку не належним чином врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше 4 рази притягувався до кримінальної відповідальності, при тому, що правопорушення, в яких його визнано винним відносяться до категорії тяжких злочинів, за які йому призначалось покарання у виді реального позбавлення волі, внаслідок чого обвинувачений загалом перебував у місцях позбавлення волі більше 10 років, крім того, вчинив інкриміноване йому правопорушення, яке кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України у стані алкогольного сп?яніння.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не належно враховано тяжкість вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, а саме те, що відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а також те, що предметом злочинного посягання є гарантовані та охоронювані державою усталені норми суспільної моралі та громадської поведінки, внаслідок порушення яких було завдано тілесні ушкодження двом особам, чим порушено одне з базових конституційних прав - право на життя та здоров`я людини.

На апеляційну скаргу прокурора захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_10 подані заперечення, в яких він просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржуваний вирок суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який на початку апеляційного розгляду частково підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її частково, а саме, вирок судуд скасувати в частині призначеного покарання та інституту звільнення та постнаовити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі, проте, за наслідками проведеного апеляційного ррозгляду, в судових дебатах прокурор не підтримав апеляційну скаргу, заслухавши думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши за клопотанням прокурора та захисника дані, які характеризують особу обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій, а тому відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України колегією суддів не перевіряються.

З приводу доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Статтею 75 КК України визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді, зокрема обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому положення ст. 75 КК України вимагають обов`язково враховувати дані, які характеризують особу винного, вирішуючи питання, чи є можливим виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, й ухвалюючи рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суду необхідно навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, обираючи ОСОБА_7 захід примусу, суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів,дані щодо особи обвинуваченого, який, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, працює підсобним працівником в ТОВ «Євротехбіодизель», за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно, під час перебування обвинувального акта в суді, став активним членом релігійної громади «Ржищівської євангельської церки».Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав і врахував щире каяття та визнання провини, до обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відніс рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги тяжкість скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, а також ставлення обвинуваченого до скоєного та позицію потерпілих, які претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки призначене судом першої інстанції покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засуджених і попередження нових злочинів, а встановлений іспитовий строк буде необхідним контролем за поведінкою ОСОБА_7 з боку уповноваженого органу пробації.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне визнання судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щирого каяття та визнання вини, то слід зазначити наступне.

Щире каяття, характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про врахування щирого каяття та визнання вини ОСОБА_7 , як обставин, що пом`якшують покарання, оскільки перевіркою матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений визнав свою вину і не оспорював встановлені під час досудового розслідування обставини, детально та послідовно розповів про обставини вчиненого злочину, дав згоду на розгляд обвинувального акта в порядку ст. 349 КПК України, висловили щирий жаль та осуд своєї поведінки.

При цьому, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_7 підтвердив, що з метою подолання опору з боку працівників охорони та зникнення з місця події наніс ножем, потерпілому (охоронцю) удар в праву руку, а також наніс один удар кулаком правої руки в область її обличчя татікаючи з приміщення супермаркету розбив скло у вхідних дверях, ускоєному щиро розкаявся, зазначив, що зробив висновки та намагається стати на шлях виправлення. Посилання прокурора на те, що в свої показаннях обвинувачений зазначив, що охоронець накинувся на нього, як на відсутність у обвинуваченого щирого каяття, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки такі обставини не впливають на відчуття жалю й розкаяння обвинуваченого, його щирість, осуд своєї поведінки і автоматично не свідчить про відсутність такого ставлення з боку обвинуваченого до вчиненого ним злочину та його наслідків.

Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, щире каяття обвинуваченого є такою формою посткримінальної поведінки, яка свідчить про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Слід зазначити, що з моменту вчинення ОСОБА_7 злочину, у 2021 році, і станом на час апеляційного розгляду пройшло майже три роки, за які в матеріалах кримінального провадження відсутні дані щодо його неналежної поведінки. Навпаки, з наданої захисником характеристики «Ржищівської євангельської церкви» вбачається, що ОСОБА_7 став членом церкви, в якій долучився до багатьох волонтерських та благодійних проектів, які реалізує церква та допоміг десяткам нужденних сімей по Київській області. Крім того, ОСОБА_7 продовжує працювати в ТОВ «ЄВРОТЕХБІОДИЗЕЛЬ», де також приймав активну участь у всіх проектах підприємста з метою підтримки жителів Київської області та зарекомдував себе виключно з позитивної сторони, що підтверджується характеристикою директора ТОВ «ЄВРОТЕХБІОДИЗЕЛЬ». Отже, посткримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , який став членом церкви, працює, бере участь у благодійних заходах з метою підтримки нужденних сімей та належним чином виконує покладені на нього судом першої інстанції обов`язки, на переконання колегії суддів, свідчить не лише про правомірність його поведінки, а й підтверджує усвідомлення ним протизаконності вчинених злочинних дій та вказує на його вірний соціальний напрямок.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі прокурора, на те, що суд першої інстанції як при призняченні покарння, так і при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням належним чином не врахував дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки суд першої інстанції,призначаючи покарання ОСОБА_7 та звільняючи його від відбування покарання з випробуванням, належним чином мотивував своє рішення, врахувавши в сукупності, як тяжкість злочину, так і дані щодо особи обвинуваченого, а також всі обставини справи у їх сукупності, в тому числі і обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та відповідно, призначив покарання у виді позбавлення волі не на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 296 КК України, і окрім того, суд встановив максимальний іспитовий строк - 3 роки.

Таким чином, судом першої інстанції, як при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , так і при його звільненні від відбування покарання з випробуванням було дотримано вимог закону України про кримінальну відповідальність, враховано всі обставини які впливають на вид і розмір покарання та тривалість іспитового строку, в тому числі і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і його перевиховання неможливе без реального відбування покаранняпрокурором до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст.75 КК України.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Вишгородської окружної прокуратри Київської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вишгородського районного суду Київської областівід 16.10.2023 у кримінальному провадженні №0001086 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст. 296 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4