ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2707/24 Справа № 181/545/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора Межівського відділу Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000091, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одружений, тимчасово не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 01.02.2017 року Жовтневим районним судом м. Маріуполь за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до 7 років позбавлення волі;

- 10.03.2017 року Жовтневим районним судом м. Маріуполь за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України, до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 27.03.2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполь за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі вироку Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2017 року: скасовано вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 27.03.2017 року в частині призначення покарання та призначено покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 10.03.2017 року та остаточно призначено 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 01.03.2022 року звільнений умовно-достроково на 5 місяців 24 дні;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на шість років;

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на шість років шість місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді шести років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано ОСОБА_7 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 5 місяців 24 дні за вироком Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2017 року, та за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком шість років десять місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 09.06.2022 року по день набрання вироком законної сили.

Судом вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення злочинів корисливої спрямованості, належних висновків для себе не зробив, своєї поведінки не змінив, та будучи обізнаним про введення на території України правового режиму воєнного стану, під час умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання вчинив ряд повторних злочинів за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , 08 червня 2022 року близько 22.00 години, перебував в приміщенні житлового будинку домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_10 , за місцем свого тимчасового проживання, де у вказаний час з метою здійснення дзвінка, він отримав від ОСОБА_11 , яка також проживає за цією ж адресою, мобільний телефон марки Ulefone моделі «S-11», вартістю 2676 гривень, який на праві приватної власності належить ОСОБА_12 .

Під час користування телефоном у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на таємне викрадення вказаного телефону та іншого чужого майна ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , в умовах воєнного стану.

У подальшому ОСОБА_7 08 червня 2022 року близько 23.00 години, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, керуючись корисливими мотивами, достовірно знаючи про те, що немає дозволу на розпорядження майном потерпілих, всупереч волі власників майна, розуміючи, що господарі вказаного домоволодіння в цей час знаходились в приміщенні житлового будинку, користуючись темною порою доби та розуміючи, що його дії залишаються таємними для потерпілих та третіх осіб, шляхом вільного доступу зайшов до приміщення гаражу, де завідомо знав про місце зберігання металевої каністри ємністю 10 літрів, вартістю 180 гривень, бензином марки А-95 в кількості 10 літрів, загальною вартістю 502,60 гривень (із розрахунку того, що 1 л. бензину коштує 50,26 гривень), що належать ОСОБА_10 та мопеду марки «YAMAHA» моделі «AXIS» темно-зеленого кольору, що належить ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, а саме: мобільного телефону марки Ulefone моделі «S-11», бірюзового кольору, металевої каністри ємністю 10 літрів, бензину марки А-95 в кількості 10 літрів, керуючись корисливими мотивами, цього ж дня близько 23 години 10 хвилин, ОСОБА_7 , впевнившись, що за його незаконними, злочинними діями ніхто не спостерігає і вони під час вчинення залишаться таємними для ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . ОСОБА_10 , а також третіх осіб, діючи умисно залишивши при собі мобільний телефон марки Ulefone моделі «S-11», бірюзового кольору, погрузивши на мопед металеву каністру ємністю 10 літрів, заповнену бензином марки А-95 покинув територію вказаного домоволодіння разом з переліченим майном, таким чином таємно, повторно, в умовах воєнного стану, заволодівши викраденим майном потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , отримавши його в своє повне розпорядження.

Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 спричинив майнову шкоду на загальну суму 3358,60 гривень.

Крім цього, ОСОБА_7 , продовжуючи своєї злочинні дії, 08 червня 2022 року близько 23.10 години, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, достовірно знаючи про те, що у власності потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , мається мопед марки «YAMAHA моделі «AXIS» темно-зеленого кольору, який знаходився в гаражному приміщенні домоволодіння за вище вказаною адресою в справному стані, маючи умисел на незаконне повторне заволодіння вказаним транспортним засобом, шляхом вільного доступу, зайшовши до гаражного приміщення, що знаходиться на території зазначеного домоволодіння та викотив вказаний мопед за межі домоволодіння, таким чином незаконно повторно, всупереч волі власників, заволодів вказаним транспортним засобом.

У подальшому ОСОБА_7 , знаходячись біля території домоволодіння за вище вказаною адресою, завівши мопед марки «YAMAHA» моделі «AXIS» темно-зеленого кольору, що належить ОСОБА_12 та ОСОБА_10 та, керуючи вказаним транспортним засобом, зник з місця події, таким чином розпорядився ним на власний розсуд.

Ринкова вартість мопеда марки «YAMAHA» моделі «AXIS» темно-зеленого кольору, без врахування його технічного стану, на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 08.06.2022 року, складає 5500 (п`ять тисяч п`ятсот гривень).

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану та за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_7 не є винним в інкримінованих йому злочинах, оскільки він не мав умислу на заволодіння чужим майном, жодних корисливих мотивів він не переслідував.

Зазначає, що ОСОБА_7 домовився з ОСОБА_11 , що візьме скутер і телефон, щоб поїхати на військову службу, та зранку через знайомого все поверне. Вказує, що коробку від телефону ОСОБА_7 не брав, тому не знає яким чином на ній є відбитки його пальців.

Захисник вважає, що вина ОСОБА_7 не була доведена, оскільки доводи останнього не були належним чином перевірені та не спростовані, з зв`язку з чим, вирок є незаконним на необґрунтованим з підстав неповноти судового розгляду, істотного порушення кримінального процесуального закону, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

- прокурор, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєнні ним кримінальних правопорушень, не оскаржуючи фактичних обставин, місця, часу, способу їх вчинення та інших обставин, просить змінити вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років, за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років шість місяців без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді шести років шести місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 27 березня 2017 року, який скасовано в частині призначеного покарання вироком Апеляційного суду Донецької області від 15 червня 2017 року, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на шість років десять місяців без конфіскації майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд не навів у вироку доводи про доцільність чи недоцільність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді конфіскації майна, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , до призначеного покарання приєднав частково невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Донецької області від 15 червня 2017 року, тоді як мав би приєднати таке за вироком Орджонікідзевського районного суду у м. Маріуполь від 27 березня 2017 року, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи і вимоги своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити, проти апеляції прокурора заперечували, думку прокурора, який просив задовольнити апеляцію прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану та незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно.

Так, за наданими безпосередньо у суді першої інстанції показами потерпілої ОСОБА_12 , остання пояснила, що зранку вона виявила відсутність мопеду, каністри і телефону. Так як вони довіряли ОСОБА_7 , то вказаних речей від нього не ховали та дозволяли ними просто користуватися.

Згідно наданих в суду першої інстанції показів потерпілого ОСОБА_10 , останній також пояснив, що обвинувачений ОСОБА_7 мав право користування телефоном та скутером, однак викрав вказані речі і втік на окуповану територію.

Потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що обвинувачений користувався усіма речами в будинку. Коли між нею та ОСОБА_7 виникла сварка, зранку було виявлено зникнення скутера, каністри з бензином, телефону, коробки від телефону та зарядного пристрою, які таємно викрав ОСОБА_7 .

При одночасному допиті з іншими потерпілими ОСОБА_11 пояснила, що вона не давала дозволу обвинуваченому брати мопед.

Згідно наданих в суду першої інстанції показів свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що одного ранку він побачив біля сусідів поліцію і дізнався про крадіжку. Знає, що скутер купував ОСОБА_10 з дружиною, а телефон він купував дружині.

Підстави для недовіри або сумнівів щодо особи потерпілих та свідка, а також правдивості та об`єктивності свідчень цих осіб, відсутні, останні були попереджені про кримінальну відповідальність та приведені до присяги, ознайомлені з правами, визначеними ст. 63 Конституції України, а їхні пояснення є послідовними та логічними, доповнюють один одного, та узгоджуються між собою та іншими дослідженими письмовими доказами по справі, що підтверджують вину ОСОБА_7 , зокрема: висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 1420/22 від 09 червня 2022 року, згідно якого вартість телефону Ulefonе марки «S11», придбаного 20.02.2021 року становить 2676,00 гривень, 10 літрів бензину марки А95 - 502,60 гривень, мопед марки Yamaha «AXIS» - 5500,00 гривень, металевої каністри об`ємом 10 літрів - 180,00 гривень.

Відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку експерта № СЕ-19/104-22/15144-Д від 14 червня 2022 року, слід пальця руки розмірами 15x27 мм., вилучений 09 червня 2022 року з поверхні червоної картонної коробки з надписом «Firebox» залишений безіменним пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 .

Також, згідно дослідженого висновку експерта № СЕ-19/104-22/15151-Д від 15 червня 2022 року, два сліди пальців рук розмірами 14x22 мм., 15x17 мм., котрі було виявлено та вилучено з панелі приборів мопеда марки «YANAHA» моделі «AXIS», темно-зеленого кольору, залишені, відповідно, середнім та вказівним пальцями правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 . Слід пальця руки розмірами 20x14 мм., вилучений поверхні картонної коробки від мобільного телефону марки Ulefone марки «S-11», бірюзового кольору, залишений безіменним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 .

Наведеним вище висновком експерта спростовується позиція захисника щодо непричетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого злочину, з посиланням на те, що коробку від мобільного телефону обвинувачений ОСОБА_7 не брав.

Відповідно до дослідженого судом першої інстанції протоколу проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_7 від 10 червня 2022 року, останній показав та відтворив дії, які він вчинив під час таємного викрадення майна з території домоволодіння потерпілих.

Таким чином, отримана під час проведення слідчого експерименту інформація зі участю обвинуваченого ОСОБА_7 в повній мірі узгоджується та відповідає показам, наданими потерпілими та свідками безпосереднього під час допиту в судовому засіданні.

Таким чином, місцевим судом вмотивовано встановлено та підтверджено належними і допустимими доказами у їх сукупності, що обвинувачений ОСОБА_7 викрав з домоволодіння потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 майно, чим спричинив майнову шкоду на загальну суму 3358,60 гривень.

При цьому не є обґрунтованими ствердження захисника стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_7 не мав умислу на заволодіння чужим майном та жодних корисливих мотивів він не переслідував, оскільки обвинувачений мав право іноді користуватися даними речами потерпілих, однак таємно викрав мобільний телефон, коробкою від мобільного телефону, мопед та каністрою з 10 літрами бензину, без дозволу на їх користування.

За наведеного, судом першої інстанції в повній мірі наведені усі дослідженні ним докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою і надана їм вмотивована об`єктивна оцінка, які покладені в основу вироку, а тому відсутні підстави, вважати з цього приводу, висновки суду такими, що свідчать про неповноту судового розгляду, істотне порушення кримінального процесуального закону, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, їх правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, в частині застосування положень ст. 71 КК України, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абз. 1 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також, коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Об?єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 (справа № 766/39/17-к), у разі якщо злочини, за які засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після ухвалення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК України (за сукупністю вироків).

При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв?язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК України, оскільки в такому разі апеляційний суд не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вироку в цій частині, а навпаки посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.

Як слідує з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 27 березня 2017 року, який 15 червня 2017 року був скасований виключно в частині призначення покарання вироком Апеляційного суду Донецької області, а в іншій частині залишений без змін.

Однак, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , до призначеного покарання приєднав частково невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Донецької області від 15 червня 2017 року, тоді як мав би приєднати таке за вироком Орджонікідзевського районного суду у м. Маріуполь від 27 березня 2017 року, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тому вимоги апеляційної скарги прокурора в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо доводів прокурора про те, що суд не навів у вироку доводи про доцільність чи недоцільність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді конфіскації майна, з посиланням на те, що суд не мотивував таке своє рішення, а тому прокурор просив викласти призначене у вироку покарання за ч. 2 ст. 289 КК України без конфіскації майна, то ця обставина хоча і не є безумовною підставою для зміни вироку в цій частині, однак враховуючи вищезазначений висновок щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає за необхідне конкретизувати та задовольнити вимоги прокурора в цій частині для усунення будь-яких суперечностей при виконанні вироку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пункт 3 ч. 1 ст. 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Враховуючи те, що судом було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду підлягає зміні в цій частині.

З огляду на разом вище наведене, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу та прокурора задовольнити, а вирок суду змінити в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Межівського відділу Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_6 , - задовольнити.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000091, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років, за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років шість місяців без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді шести років шести місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 27 березня 2017 року, який скасовано в частині призначеного покарання вироком Апеляційного суду Донецької області від 15 червня 2017 року, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на шість років десять місяців без конфіскації майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4