Справа № 128/690/24
ВИРОК

Іменем України

03 липня 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 24.10.2023 за № 0000254, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 06.10.2023 за ч. 1 ст. 129 КК України, до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи обізнаним у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, у т.ч. Указами Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, від 18 квітня 2022 року №259/2022, від 17 травня 2022 року №341/2022, від 12 серпня 2022 року №573/2022, від 7 листопада 2022 року №757/2022, від 6 лютого 2023 року №58/2023, від 1 травня 2023 року №254/2023, від 26 липня 2023 року №451/2023, від 6 листопада 2023 року №734/2023, скоїв інкримінований йому злочин за таких обставин.

Так, 24.01.2024 близько 10 год 18 хв ОСОБА_4 вирішив таємно викрасти чуже майно з метою у подальшому розпорядитись ним як своїм власним, у тому числі продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби, тощо, для чого прийшов до території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Реалізуючи прямий умисел на викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків, не маючи ані дійсного, ані уявного права на власність потерпілого, з метою власного незаконного збагачення та заволодіння чужим майном, діючи поза волею власника майна, з корисливих мотивів і корисливою метою, таємно проник на територію домоволодіння за вищезазначеною адресою, після чого, підійшовши до будинку та скориставшись тим, що вхідні двері не були зачинені, проник у його середину та, побачивши на столі однієї з кімнат чоловічий гаманець чорного кольору, у якому знаходились грошові кошти у сумі 7000 гривень, вчинив його крадіжку. Таємно вилучивши майно потерпілого, ОСОБА_4 , не маючи на меті повертати викрадене, оплачувати його вартість чи відшкодовувати її будь-яким еквівалентом, непомітно покинув з ним будинок та територію домогосподарства, а згодом грошовими коштами розпорядився як своїми власними. Своїми злочинними діями ОСОБА_4 завдав майнової шкоди потерпілому ОСОБА_5 у розмірі 7000 гривень.

В судовому засіданні 02.07.2024 обвинувачений ОСОБА_4 винуу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Суду надав показання, що 24 січня 2024 року прийшов на будівництво в с. Бохоники, хотів запитати за роботу. Коли відкрив двері, нікого не було, побачив на столі гаманець, викрав його та пішов додому. У гаманці були кошти, десь 7000 грн, які він використав для власних потреб. У вчиненому розкаюється, зробив для себе висновки, просив не позбавляти його волі, зазначив, що більше такого робити не буде, йому треба допомагати батькам.

Прокурор під час судових дебатів просив визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років; враховуючи вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 06.10.2023, керуючись ч. 1 ст. 72 КК України, призначити остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі; початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання на приведення вироку до виконання; вирішити питання щодо речових доказів.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання 02.07.2024 не з`явився, хоч повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду в установленому законом порядку. Попередньо подав заяву, у якій просить судовий розгляд кримінального провадження проводити за його відсутності, цивільного позову не заявляв, щодо міри покарання покладається на думку державного обвинувача та суду.

Враховуючи думки учасників судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним досліджувати докази по кримінальному провадженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за необхідне обмежитись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів стосовно особи обвинуваченого та речових доказів. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом установлено, що під час досудового розслідування дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує, що ОСОБА_4 знаходиться під диспансерним наркологічним спостереженням з 04.01.2017 з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів; за направленням Вінницького міського РВК перебував на стаціонарному обстеженні в психіатричному відділенні №17 з 26.03.1997 до 24.04.1997 з діагнозом: без психічних розладів; згідно з висновком №4 амбулаторної судово-наркологічної експертизи від 15.02.2024, ОСОБА_4 виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, систематичне вживання, примусового лікування не потребує; відповідно до довідки-характеристики на ОСОБА_4 від 30.01.2024, на даний час не працює, неодноразово надходили скарги, зауваження від сусідів та жителів села відносно поведінки ОСОБА_4 до сільської ради; неодружений, раніше неодноразово судимий, будучи особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, вчинив даний злочин протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з досудовою доповіддю Вінницького районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, що надійшла до Вінницького районного суду Вінницької області 22.05.2024, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_4 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також дуже високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючої покарання обвинуваченого обставин, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію потерпілого, який при визначенні покарання покладається на думку державного обвинувача та суду, вчинення злочину під час іспитового строку, суд вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_4 неможливе без ізоляції від суспільства, тому ОСОБА_4 слід обрати міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.

Згідно з ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Верховний Суд у постанові від 14.09.2021 (справа № 127/25037/17) вказав, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

Судом установлено, що вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 06.10.2023 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

За правилами частини першої статті 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: зокрема, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Таким чином, ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання із застосуванням ч. 1 ст. 71 та ч. 1 ст. 72 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 06.10.2023, що забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим статтею 2 КПК України, і буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

Оскільки остаточне покарання ОСОБА_4 визначається на підставі статті 71 КК України, то початок строку відбування покарання слід рахувати з моменту затримання на приведення вироку до виконання.

Ухвалами слідчих суддів Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2024 накладено арешти на речові докази, які слід скасувати.

Питання щодо речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не застосовувались, клопотання про їх застосування до суду не надходили.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 06.10.2023 та остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання на приведення вироку до виконання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2024 на майно, а саме: DVD-R диск білого кольору, на якому наявний рукописний напис, виконаний барвником чорного кольору «крадіжка 24.01.2024», з відеозаписом під назвою WhatsApp Video 2024-01-30 at 11.44.44.MP4, скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2024 на майно, а саме: полімерний пакет бежевого кольору із зображенням квітів, у середині якого знаходився гаманець чорного кольору, на якому присутній напис «ALFA RICCO» із вмістом: посвідчення водія на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «Хюндай» моделі «Тюксон», картка магазину «ЗаТак», паливна карта АЗС «WOG» № НОМЕР_3 , паливна картка АЗС «БРСМ» № НОМЕР_4 , картка гіпермаркету «Одяг та взуття», картка вигода ТЦ «Епіцентр» № НОМЕР_5 , картка магазину «Шик і блиск», банківська карта банку «А-банк» № НОМЕР_6 , банківська карта банку «Моно-банк» № НОМЕР_7 , банківська карта банку «ПриватБанк» № НОМЕР_8 , банківська карта банку «Райфайзен банк Аваль» № НОМЕР_9 , картка магазину «Метро» № НОМЕР_10 , скасувати.

Речовий доказ: DVD-R диск білого кольору, на якому наявний рукописний напис, виконаний барвником чорного кольору «крадіжка 24.01.2024», з відеозаписом під назвою WhatsApp Video 2024-01-30 at 11.44.44.MP4, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази: полімерний пакет бежевого кольору із зображенням квітів, гаманець чорного кольору, на якому присутній напис «ALFA RICCO» із вмістом: посвідчення водія на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «Хюндай» моделі «Тюксон», картка магазину «ЗаТак», паливна карта АЗС «WOG» № НОМЕР_3 , паливна картка АЗС «БРСМ» № НОМЕР_4 , картка гіпермаркету «Одяг та взуття», картка вигода ТЦ «Епіцентр» № НОМЕР_5 , картка магазину «Шик і блиск», банківська карта банку «А-банк» № НОМЕР_6 , банківська карта банку «Моно-банк» № НОМЕР_7 , банківська карта банку «ПриватБанк» № НОМЕР_8 , банківська карта банку «Райфайзен банк Аваль» № НОМЕР_9 , картка магазину «Метро» № НОМЕР_10 , які передано під розписку на відповідальне зберігання їх власнику ОСОБА_5 , залишити у власності ОСОБА_5 .

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_6