КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4104/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 303 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року, -

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.04.2024 року частково задоволено скаргу адвоката ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_8 , на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0001956 від 19.10.2023 року та скасовано повідомлення про підозру від 19.12.2023 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, у кримінальному провадженні №0001956 від 19.10.2023 року.

Не погоджуючись із рішенням, прийнятим судом першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.04.2024 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_9 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що доводи слідчого судді про необґрунтованість підозри пред`явленої ОСОБА_8 , у тому числі через скасування постанови про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні з якого виділені матеріали досудового розслідування № 0001956 не виключає причетність підозрюваного до інкримінованих діянь за викладених у підозрі обставин.

Вказує, що апеляційна скарга вноситься із пропущенням строку на апеляційне оскарження, оскільки проголошення оскаржуваної ухвали відбулося без участі сторони обвинувачення, про результат винесеної ухвали стало відомо лише 13.05.2024 року, після надіслання відповідного листа прокурора від 10.05.2024 року.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді, захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити без змін ухвалу слідчого судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді має бути поновлений прокурору ОСОБА_6 , як пропущений із поважної причини, якою є тривалість отримання останнім копії повного тексту оскаржуваної ухвали, але його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з ухвали, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Наявними матеріалами підтверджено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0001956 від 19.10.2023 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

19.12.2023 року в рамках кримінального провадження № 0001956 від 19.10.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України. У зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_8 підозрюється в тому, що в результаті заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) в особливо великих розмірах, керуючись злочинною метою, внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння, умисно, з корисливих мотивів легалізував кошти шляхом придбання в 2022 році на території України об`єкту нерухомого майна.

Також зазначено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001100 від 08.11.2022 року, в якому ОСОБА_8 28.06.2023 було повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 190 КК України.

15.03.2024 року адвокат ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду міста Києва зі скаргою про скасування повідомлення про підозру щодо ОСОБА_8 від 19.10.2023 року у кримінальному провадженні № 0001956 від 19.10.2023 року, і у разі задоволення скарги зобов`язати прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості щодо скасування повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

04.04.2024 року ухвалою Печерського районного суду міста Києва частково задоволено скаргу адвоката ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_8 , на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0001956 від 19.10.2023 року та скасовано повідомлення про підозру від 19.12.2023 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, у кримінальному провадженні №0001956 від 19.10.2023 року.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Вказана норма знайшла своє втілення і в національному законодавстві, як на конституційному рівні, а саме в ст. 55 Конституції України, так і на рівні кримінального процесуального Закону, в статті 24 КПК України, де вказано, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Право підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють», що визначено пунктом 1 частини третьої статті 42 КПК України, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.

Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України.

Так, згідно з ст. 277 КПК України, повідомлення про підозру має містити, зокрема, такі відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення (п. 1 абз. 2 ч. 1); підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення (п. 8 абз. 2 ч. 1).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, встановленому ст. 278 КПК України, і складається з двох послідовних дій слідчого, прокурора: 1) складення повідомлення про підозру - процесуального акта; 2) вручення його особі, підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 11 КК України визначено, що кримінальним правопорушенням є передбачене ним Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Пункт 3 ч. 1 ст. 276 КПК України зазначає, що повідомлення про підозру здійснюється у випадку: «наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення». Згідно з п. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню». Саме достатність доказів згадується в п.1 ст.94 КПК України: «Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення».

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин».

Тобто, для повідомлення особи про підозру має бути склад кримінального правопорушення та достовірні, належні, допустимі, а в сукупності достатні докази для повідомлення особи про підозру.

У КПК України немає конкретного переліку підстав для скасування повідомлення про підозру. Однак, з аналізу положень статей 276 - 278 КПК України можна виділити три види підстав для скасування повідомлення про підозру: 1. неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру; 2. порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру; 3. необґрунтованість підозри.

Під час розгляду скарги слідчим суддею було встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001956 від 19.10.2023 року, в якому 19.12.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

У зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_8 підозрюється в тому, що в результаті заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) в особливо великих розмірах, керуючись злочинною метою, внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння, умисно, з корисливих мотивів легалізував кошти шляхом придбання в 2022 році на території України об`єкту нерухомого майна.

Слідчим суддею з матеріалів скарги також було встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001100 від 08.11.2022, в якому ОСОБА_8 28.06.2023 було повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 190 КК України.

Таким чином, за змістом повідомлення про підозру вбачається, що вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України у вигляді легалізації (відмивання) коштів, здобутих злочинним шляхом обґрунтовується вчиненням підозрюваним предикатного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) в особливо великих розмірах, повідомлення про підозру в якому ОСОБА_8 вручено раніше.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 КК України, легалізацією (відмиванням) майна, одержаного злочинним шляхом є набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна, або вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом.

Згідно з п. 23 ч. 1 ст. Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», доходи, одержані злочинним шляхом, - будь-які активи, одержані прямо чи опосередковано внаслідок вчинення злочину, зокрема валютні цінності, рухоме та нерухоме майно, майнові та немайнові права, незалежно від їх вартості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», активи - кошти, у тому числі електронні гроші, інше майно, майнові та немайнові права.

Таким чином, доходами, які одержані злочинним шляхом є активи, одержані прямо чи опосередковано внаслідок вчинення злочину. Тобто підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності за легалізацію (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом може бути така фактична обставина, як вчинення особою злочину, внаслідок якого вона отримала це майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України, поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5 ст.9 КПК України).

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин». Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, слід зазначити, що за рекомендаціями Комітету експертів Ради Європи з оцінки заходів протидії відмиванню коштів та фінансуванню тероризму відбулася трансформація ст. 209 КК України внаслідок прийняття Парламентом нової редакції Закону України № 361-ІХ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі по тексту - «Закон 361»), який набрав чинності 28 квітня 2020 року. З 28.04.2020 була змінена фабула ст. 209 КК України на наступну: «Набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна, або вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом».

Внесені зміни дозволили з 28.04.2020 року врегулювати спірні питання повідомлення про підозру особі за ст. 209 КК України одночасно з повідомленням про підозру за іншим злочином, в якому майно було здобуто злочинним шляхом, або якщо іншу особу повідомлено про підозру за злочин, у якому майно здобуто злочинним шляхом, та наявні докази, що у даному випадку злочинні діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом (без наявності попереднього обвинувального вироку суду за предикатний злочин).

З матеріалів справи вбачається, що відносно ОСОБА_8 не ухвалено обвинувальний вирок за ч. 4 ст. 190 КК України. Слідчим суддею в суді першої інстанції також не було встановлено доказів, що підтверджують факт наявності такого вироку відносно ОСОБА_8 .

Разом з тим, під час розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що із кримінального провадження №0001100 від 08.11.2022 року за ч. 4 ст. 190 КК України було виділено матеріали в окреме провадження №0001956 від 19.10.2023 року.

При цьому, у кримінальному провадженні №0001100 від 08.11.2022 року ОСОБА_8 28.06.2023 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Таким чином, досудове розслідування у провадженні №0001100 від 08.11.2022 року мало бути закінчено до 28.08.2023 року, тобто протягом двох місяців з дня повідомлення ОСОБА_8 про підозру.

Водночас, згідно із матеріалами кримінального провадження, постановою заступника Генерального прокурора від 19.09.2023 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001100 від 08.11.2022 було продовжено до 3-х місяців.

При цьому, з матеріалів вбачається, що 01.08.2023 року було винесено постанову про оголошення розшуку ОСОБА_8 . Після цього, 02.08.2023 року винесено постанову про зупинення досудового розслідування.

Слідчий суддя погоджується із твердженням сторони захисту про те, що станом на день зупинення досудового розслідування 02.08.2023 року, у кримінальному провадженні №0001100 від 08.11.2022 року залишалося 26 днів строку досудового розслідування для закінчення досудового розслідування.

23.08.2023 року було винесено постанову про відновлення досудового розслідування та 23.08.2023 року винесено постанову про зупинення досудового розслідування. А тому слідчий суддя прийшов до висновку, що день 23.08.2023 року включається в строк досудового розслідування, оскільки в цей день було винесено два процесуальних рішення, у зв`язку із чим, станом на 23.08.2023 року у кримінальному провадженні залишилося 25 днів строку досудового розслідування.

29.08.2023 року було винесено постанову про відновлення досудового розслідування. Отже, строк досудового розслідування в даному випадку закінчувався 23.09.2023

З матеріалів провадження вбачається, що 18.10.2023 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/46520/23-к відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001100 від 08.11.2022 року.

06.12.2023 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі №757/43433/23-к скасовано постанову прокурора від 23.08.2023 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001100 від 08.11.2022 року.

13.12.2023 року ухвалою Київського апеляційного суду відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.12.2023 року у справі № 757/43433/23-к.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 219 КПК, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею включається у строки, передбачені цією статтею.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку про те, що строк, який пройшов з дня винесення постанови про зупинення досудового розслідування 23.08.2023 року, внаслідок скасування такої постанови, включається в строк досудового розслідування, з чого можна зробити висновок що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001100 від 08.11.2022 року, у розумінні ст. 219 КПК України, закінчився 17.09.2023 року.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, 19.10.2023 року постановою прокурора з кримінального провадження №0001100 від 08.11.2022 року були виділені матеріали за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК, на виконання якої було розпочато кримінальне провадження №0001956 від 19.10.2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах, повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, зміст засади законності кримінального провадження передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Законність, у т.ч., включає і додержання вимог законодавства щодо процесуальних строків.

Таким чином, кримінальне процесуальне рішення вважатиметься законним, якщо його ухвалили у визначений законом час компетентні суб`єкти, уповноважені на це кримінальним процесуальним законом, виражене у встановленій законом для такого різновиду кримінального процесуального рішення документальній формі з додержанням вимог щодо структури його змісту та реквізитів, а також, коли особою, яка приймає рішення, були дотримані умови, за наявності яких може бути прийняте таке кримінальне процесуальне рішення, в тому числі, додержано процедуру його ухвалення (послідовне вчинення ряду процесуальних дій, що передують ухваленню рішення, якщо це передбачено в КПК України).

У цьому аспекті необхідно наголосити на тому, що темпоральна характеристика законності кримінальних процесуальних рішень передбачає, що таке рішення має бути прийняте у межах строків, передбачених законом для прийняття такого рішення. Тож прийняття будь-якого рішення у кримінальному провадженні поза межами строків, передбачених КПК України (в т.ч. строків для прийняття такого рішення) свідчить про порушення вимоги законності. А отже, таке рішення не може мати жодних процесуальних наслідків.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд, наголошуючи на тому, що процесуальні строки поділяються на строки реалізації права та строки виконання обов`язку. При цьому, закінчення строків реалізації права призводить до втрати можливості з боку носія цього права ним скористатися (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №263/15845/2019, постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 734/1656/19).

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що такі дії, як виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження, початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001956 від 19.10.2023 року, та вчинення в ньому слідчих та процесуальних дій, зокрема письмового повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України не повинні нести правових наслідків для учасників кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч. 3, 4 ст. 217 КПК України, у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень. Матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Як було встановлено колегією суддів та зазначено вище, притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 209 КК України, обумовлено у повідомленні про підозру твердженням про вчинення підозрюваним предикатного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КПК України. Як було зазначено вище, зміни внесені до статті 209 КК України, вчинені з метою можливості одночасного повідомлення про підозру особі за предикатний злочин та за злочин, передбачений статтею 209 КК України без необхідності попереднього засудження особи за предикатний злочин.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме по собі виділення матеріалів досудового розслідування щодо злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, з матеріалів досудового розслідування за предикатним злочином (ч. 4 ст. 190 КК України), у якому особі вже повідомлено про підозру не відповідало меті досудового розслідування, негативно впливає на повноту досудового розслідування саме за злочином, передбаченим ч. 3 ст. 209 КК України, який повинен розслідуватись одночасно та у взаємозв`язку з обставинами саме предикатного злочину, а з урахуванням встановленої вище обставини щодо спливу строку досудового розслідування за предикатним злочином, передбаченим ч. 4 ст. 190 КК України ще до моменту виділення матеріалів кримінального провадження за злочином, передбаченим ч. 3 ст. 209 КК України, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість підозри за ч. 3 ст. 209 КК України, внаслідок спливу строку досудового розслідування в кримінальному провадженні №0001100 від 08.11.2022 року, виключно в якому може бути встановлена обставина щодо набуття ОСОБА_8 майна злочинним шляхом.

Дотримання встановленої правової процедури повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, забезпечувати відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Згідно положень глави 24 КПК України, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду, а тому, за об`єктивним переконанням слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що доводи сторони обвинувачення, які б пов`язували ОСОБА_8 з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 4 ст. 190 КК України, а також щодо необхідності перевірки обставин та їх оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні стосовно здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеності його вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, є безпідставними та передчасними

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що не підлягають задоволенню вимоги захисника щодо зобов`язання внесення відомостей про скасування повідомлення про підозру до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки кримінально процесуальним законом не визначено механізм реалізації таких дій.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування даної ухвали слідчого судді колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити прокурору відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року, якою частково задоволено скаргу адвоката ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_8 , на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0001956 від 19.10.2023 року та скасовано повідомлення про підозру від 19.12.2023 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, у кримінальному провадженні №0001956 від 19.10.2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

______________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4