Пр-ня по справі № 1кп/521/1117/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

14 жовтня 2024 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії судового провадження, розглянувши кримінальне провадження № 0001026 від 21.07.2023 року, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Плахтіївка, Саратського району Одеської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту (електрик), працює на пляжі «Куба» кальянщиком, не одружений, зареєстрований в АДРЕСА_1 , тимчасово проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимий, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії підготовчого провадження, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4

з боку захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник адвоката ОСОБА_5

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1.1. ОСОБА_3 , 20 липня 2023 року приблизно в період часу з 19 години 25 хвилин до 19 години 30 хвилин, знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою АДРЕСА_3 , в якому проходив стажування для подальшого працевлаштування та маючи доступ до приміщень вказаного магазину, вирішив вчинити таємне викрадення чужого майна, яке належить потерпілій ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переконавшись, що його дії залишаться непомітними для оточуючих, в умовах воєнного стану1, знаходячись в роздягальні співробітників вказаного магазину, шляхом вільного доступу, з жіночої сумки, чорного кольору, яка перебувала на вішалці для одягу, ліворуч від входу, таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy A52», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 та поклав його до кишені своїх штанів, які були одягнуті на ньому. Після вчиненого, ОСОБА_3 з викраденим майном з місця правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши матеріальну шкоду потерпілій на загальну суму 9099 гривень.

1.2.Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

2.1.Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю. Показав, що у липні 2023 року він працював в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , помічником касира. 20 липня 2023 року його відпустили з роботу на годину раніше, і він знаходячись у роздягальні почув звук сигналу телефону у жіночій сумочці. Вирішив подивитись на телефон, коли побачив його то вирішив вкрасти. Забравши мобільний телефон «Samsung» моделі «Galaxy» він вийняв з нього сім-карту і викинув її. Телефон зберігав у себе за місцем проживання, допоки до нього не прийшли співробітники поліції, яким він видав викрадений телефон. В теперішній час у вчиненому розкаюється.

2.2.За згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 правопорушень, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

2.3.Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

3.1.Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є: активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність реально завданої шкоди, оскільки мобільний телефон повернутий потерпілій.

3.2.Суд не визнає як обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, оскільки відповідно каяття не сталось і ОСОБА_3 нажаль не осягнув всієї глиби вчиненого. Відомо, що щире каяття це такий стан свідомості, який призводить людину до розуміння морально низьких вчинків, які скоєнні особою у минулому та критична їх оцінка в сьогоденні, яка дозволяє зробити відповідні висновки та взяти на себе зобов`язання на не вчинення їх в майбутньому.

3.3.Природньо такий стан людини призводить до сильних душевних страждань, до морального виснаження і бажання у будь-який спосіб виправити скоєне зло. У будь якому випадку, такі емоції надають можливість по іншому поглянути не тільки на минуле але й перш за все на майбутнє. Однак, жодних емоційних переживань я не побачив у висловлюваннях обвинуваченого. Не було таких хвилювань в емоційному стані ОСОБА_3 , які б призвели до думки, що «так, він справді шкодує про вчинене, його сумління каже за нього, його сором можливо відчути лише з його погляду». Натомість, перцепція у засіданні дає можливість переконатись, що каяття є штучною емоцією, яка є наслідком страху покарання.

3.4.Безумовно, зала судового засідання та коло осіб, що в ньому знаходяться, не сприяють обвинуваченому у реалізації можливості проявити свої найпотаємніші почуття. Разом з тим, щире каяття це такий стан душі, при якому свідоме бажання каятись і переконливо доводити свої почуття до іншого неможливо стримати або втиснути у загальнолюдські форми. «…Пильним може бути лише серце. Найголовнішого очима не побачиш»3. І справді каяття це справа більше серця ніж холодного розуму, яке очима не побачиш, однак обов`язково відчуєш.

3.5.Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

4.Мотиви призначення покарання.

4.1.Обговорюючи питання виду та строку покарання, судом встановлені наступні обставини.

4.2.Судом встановлено, що ОСОБА_3 знаходиться у віці 25 років. Народився і виріс в АДРЕСА_1 . Виріс з обома батьками. Мати в теперішній час проживає в м. Одесі і працює швачкою. Батько перед повномасштабним вторгненням виїхав на заробітки в Польщу, де і до тепер проживає і працює. Допомагає фінансово всій родині.

4.3.У 2023 році протягом року проживав в м. Одесі, де працював на різних роботах. У магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 працював приблизно біля одного місяця. У магазині працювало біля 40 осіб. Він знав не всіх співробітників. Викрадав телефон у дівчини, яку не знав.

4.4.Розумно пояснити свій вчинок не зміг. Коли почув звук мобільного телефону у кімнаті, спочатку вирішив, що це його телефон. Після цього, зрозумів, що це у жіночій сумочці. Діставши мобільний телефон і подивившись на нього, вирішив привласнити. Треба кожному було б зазирнути в обличчя ОСОБА_3 при таких висловлюваннях. Певна насолода від висловленого або від думок, що він нагадав собі, проявилось на його обличчі. Важко оцінити такі мікровирази, як такі, що мають природу задоволення від крадіжки, але ж звичайна людина, яка вчинила зло по відношенню до іншої, повинна відчувати сором та пригніченість. Такого емоційного стану, обвинувачений не проявив.

4.5.Випливаючи з людської природи, з відсутності культури, виховання та освіти, свідомі дії ОСОБА_3 показують вже зрілу зневагу до встановлених у державі правил поведінки. Так, вивченням життєвого шляху особи, можливо побачити, що він будучи неповнолітнім у віці 16 років вчиняє декілька епізодів крадіжок чужого майна, в тому числі з проникненням у приміщення та незаконне заволодіння транспортним засобом групою осіб, за що суд зважуючи обставини та особистість призначає йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, з іспитовим строком 2 роки.

4.6.Після цього, ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п. п. 9, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 125 КК /умисне вбивство за обтяжуючих обставин; втягнення неповнолітніх у протиправну діяльність; умисне легке тілесне ушкодження/. За вказаною підозрою він був затриманий 23.11.2016 року. Провів в слідчому ізоляторі приблизно три роки шість місяців, був звільнений, однак провадження і досі не знайшло свого вирішення. Вироку за вказаним провадження не ухвалено.

4.7.Для оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, а також для розуміння свідомості ОСОБА_3 викладені вище факти мають важливе значення. Так безумовно з точки зору закону ОСОБА_3 вважається невинуватим. Однак, у будь-якої розумної людини мають право з`явитись думки про порядність і вихованість обвинуваченого, його здатності співіснувати з іншими, поважати існуючі форми суспільних відносин, шанобливо ставитись до зустрічної думки та мати сміливість стримувати свої грубі природні потяги до свавілля.

4.8.Держава декілька разів намагається вказати шлях ОСОБА_3 до правильних дій та присікає його інстинктивні бажання до зла. Так, до ОСОБА_3 , після вчинення ряду тяжких кримінальних правопорушень проти власності, було проявлено милосердя і призначено покарання хоча і у вигляді позбавлення волі, однак з іспитовим строком. Тобто, будь-яка свідома людина, повинна була осягнути зміст власних дій та можливих негативних наслідків для себе.

4.9.Далі ОСОБА_3 потрапляє у складу життєву ситуацію, де його починають підозрювати у вчиненні кримінального правопорушення проти життя і здоров`я людини. Навіть якщо припустити, що ОСОБА_3 не винуватий у вчиненні вказаного правопорушення, опосередкована участь серед інших людей у таких негативних подіях, свідчить про нерозуміння ОСОБА_3 всієї важливості імперативних вимог закону в частині поводження у суспільстві, під час знаходження під іспитовим строком, дуже виважено, помірковано та розважливо, щоб не було змоги у суб`єктів правозастосування дорікнути поганою поведінкою серед громади. Натомість ОСОБА_3 вочевидь зневажає встановлені правила та досить байдуже ставиться до власної долі. Провівши в слідчому ізоляторі дуже тривалий строк (3,6 років), ОСОБА_3 не збагнув всієї картини власного життя, не отямився від злих помислів і вчиняє нове кримінальне правопорушення проти власності.

4.10.На моє переконання, цинічним у даному кримінально-правовому випадку, є зрада довіри. ОСОБА_3 влаштувався на роботу у магазин «М?ясолюб» з іспитовим строком. Власник магазину, проявив довіру до хлопця, якому потрібна була робота. Колектив також проявив довіру до останнього, коли довірившись йому, спільно переодягались у одній роздягальні, залишаючи власні, цінні речі серед інших речей. Натомість при першій нагоді, при першій сприятливій обстановці ОСОБА_3 таємно краде майно іншої працівниці магазину.

4.11.Тобто, за змістом його дій, можливо побачити нутро самого ОСОБА_3 . І справді кожна людина має право на помилку та навіть на не одну, якщо вона не діє свідомо, умисно та тим більше з користі. Однак ОСОБА_3 , вочевидь, не помиляється. Він діє занадто обдумано, занадто свідомо і розсудом, занадто умисно і головне виключно із користі, бажаючи надбання чужого майна у незаконний спосіб (легкі гроші).

4.12.Оцінюючи дії обвинуваченого ОСОБА_3 під таким кутом, я не можу призначити йому покарання з іспитовим строком, оскільки таке покарання вже призначалось і не мало жодного позитивного результату, а життєвий шлях двадцятип`ятирічного хлопця нажаль свідчить про вже сформовані стійкі нахили на вчинення злочинів.

4.13.На моє переконання, достатнім покаранням для ОСОБА_3 була б ізоляція від суспільства на строк не більше одного двох років. Однак враховуючи санкцію ч. 4 ст. 185 КК, іншого ніж мінімальне покарання передбачене у вказаній нормі призначити не можливо.

4.14.Нажаль при існуючих обставинах і особистості обвинуваченого не має підстав для застосування ст. 69 КК. Хлопець став вже на шлях злочину і поки що не бажає змін у власній особистості.

4.15. Призначаючи таке суворе покарання, я не полишаю думки, що саме завдяки такому покаранню можливо зміни мислення особистості ОСОБА_3 . Можливо перетворившись у пам`яті, воно стане живим спогадом відплати за погане діяння, і саме таке покарання зможе реалізувати всі можливі заходи державної політики у сфері перевиховання особи, що порушила вимоги закону. Нажаль, інших можливостей для зміни посткримінального мислення у даному випадку не має.

Питання застосування ст. 71 КК.

4.16.Як зазначено вище у вироку, ОСОБА_3 засуджений 22.03.2016 року Арцизьким районним судом Одеської області 22.03.2016 року за 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК остаточно до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. ст. 75, 104 КК з іспитовим строком на 2 роки.

4.17.23 листопада 2016 року ОСОБА_3 затримують за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п. п. 9, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 125 КК.

4.18.Тобто можливо вважати, що ОСОБА_3 не виконав покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 75 КК і вчинив нове кримінальне правопорушення. Разом з тим, обвинувального вироку у відношенні ОСОБА_3 у вказаному епізоді його діяльності ухвалено не було. Відповідно в силу видатної презумпції невинуватості ОСОБА_3 вважається невинним, а тому і потрібно вважати, що хоча іспитовий строк і переривався, разом з тим, вже майже вісім років правосуддя не відбулось не з вини обвинуваченого. Він не переховувався та за цей час не вчинив нових кримінальних правопорушень, а тому принципово необхідно вважати його таким що не має судимості і таким, який відбув покарання за минулий вирок повністю. У іншому випадку, презумпція невинуватості не має жодного значення, вона лише літери на аркушах паперу, які дехто називає Кримінальним законом.

4.19.Можливо ще додати, що в наш час, коли матеріальний закон вважається більш-менш милосердним, кримінальне право ще дуже ослаблене збереженням деяких правил та практик, які мали б зникнути разом із Радянським союзом, або щонайменше при зміні старого кримінального закону у 2001 році. Серед іншого, мова іде про застосування ст. 71 КК, навіть у випадку коли особа не була засуджена, а лише підозрюється чи обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення. Для розуміння цього питання, не потрібно вдаватись до юридичних софізмів, потрібно лише спиратись на здоровий глузд та правові інструменти, презумпції та принципи права, які існували ще до того, як з`явився Верховний Суд України.

4.20.«Презумпція невинуватості це не просто фраза, яка не має сенсу; вона за своєю природою є доказом на користь обвинуваченого; вона нездоланна, як небеса, допоки не подолана; вона витає над ув`язненим, як ангел-охоронець, протягом усього процесу; вона супроводжує кожну частину та частину доказів»4. Таке висловлювання видатного американського адвоката XIX століття Руфуса Чоуета і досі може слугувати горизонтом думки для кожного правозастосовувача і взірцем справжнього, юридично виваженого підходу до застосування припущення, яке вважається істинним допоки його неправдивість не буде безспірно доведено. Саме таке тлумачення для інтересів правосуддя є важливим, оскільки винність будь-якої людини можливо встановити тільки вироком суду і тільки у змагальній, справедливій процедурі у суді, а не на підставі офіціальних підозр, обвинувачень чи з підстав тримання людини під вартою.

4.21.Оскільки ОСОБА_3 не був засуджений за дії, в яких його підозрювали (обвинувачували) протягом тривалого часу (з кінця 2016 року) і станом на день ухвалення даного вироку, він не вчинив жодного кримінального правопорушення і не був засуджений за будь-які дії кримінально-правового характеру, суд вважає, що законних підстав для думки про необхідність застосування ст. 71 КК, тобто правила призначення покарання за сукупністю вироків не має.

5.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

5.1.Питання щодо скасування арешту майна, суд приймає на підставі ч. 4 ст. 174 КПК, відповідно до якої, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

5.2.Речовий доказ 1) Мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy A52», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК, підлягає поверненню потерпілій ОСОБА_6 .

5.3.Враховуючи вид покарання, суд вважає, що обвинуваченому необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили.

5.4.Ухвалюючи вирок, суд керується ст. ст. 370, 373, 374 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.1.Визнати ОСОБА_3 , винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК та призначити йому покарання, у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п?ять) років.

1.2.Початок строку відбування покарання обвинуваченому обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

1.3.З урахуванням вимог п. 1 ч. 4 ст. 374, ч. 1 ст. 534 КПК, до набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 продовжити. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію, у випадку набрання вироком суду законної сили.

1.4.Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк покарання строк попереднього ув`язнення, а саме знаходження під вартою під час судового розгляду, а саме з 24.09.2024 року по день набрання законної сили вироком суду.

1.5.Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 09.08.2023 року, а саме з: 1) Мобільного телефону марки «Samsung» модель «Galaxy A52», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 .

1.6.Скасувати заборону, накладену ухвалою слідчого судді у вигляді заборони розпоряджатись та користуватись вказаним майном.

1.7.Речовий доказ по провадженню: 1) мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy A52», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 повернути потерпілій ОСОБА_6 .

1.8.Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

1.9.Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

1.10.Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

1.11.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1

[1] Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 року. Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 02.05.2023 року на строк 90 діб.

[2] Антуан де Сент-Екзюпері, повість-казка «Маленький принц».

[3] https://ru.scribd.com/document/583666489/presumption-of-innocence

1 Правовий режим воєнний стан введений в Україні на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 року та неодноразово продовжений в Україні, останній раз на момент події Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 02.05.2023 року на строк 90 діб.

3 Антуан де Сент-Екзюпері, повість-казка «Маленький принц».

4 https://ru.scribd.com/document/583666489/presumption-of-innocence