Справа № 301/2061/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава кримінальне провадження, що внесене 26.01.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000177 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Завидово Мукачівського району та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, працюючого торговим агентом в ТОВ «Закарпатська продовольча компанія», одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 25.01.2024 близько 15 години, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Тouran», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на відрізку автомобільної дороги Н-09 між населеними пунктами с. Сільце та с. Кам`янське Берегівського району, Закарпатської області, рухаючись в напрямку с. Кам`янське Берегівського району, діючи необережно, в порушення вимог пунктів 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 з посиланням на термін «безпечна швидкість», які є в пункті 1.10 ПДР України, технічний зміст яких полягає в наступному: п. 2.3 (б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п.1.10 «безпечна швидкість» - «швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах», не врахував дорожні умови та обстановку, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не обрав безпечну швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його руху у конкретних дорожніх умовах, не втримав керований ним автомобіль у межах своєї смуги руху та боковим заносом (правою стороною) виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з зустрічним автомобілем марки «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку для водія ОСОБА_4 по своїй смузі руху, та який з моменту виникнення небезпеки для руху, був позбавлений своїми односторонніми діями технічної можливості зупинити свій транспортний засіб до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування і тим самим уникнути зіткнення у даних дорожніх умовах.

Внаслідок дорожньо-транспортної події водій автомобіля марки «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у виді перелому тіла стегнової кістки та перелому нижнього кінця променевої кістки із зміщенням назад, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я, який перевищує 21 добу та які виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею по ударному механізму спричинення, або в результаті співударяння з тупими предметами, якими могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля, в тому числі марки «Ford Focus», при умові знаходження потерпілої в момент дорожньо-транспортної пригоди на місці водія, що підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 26/Б від 19.03.2024.

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди № СЕ-19/107-24/1666-ІТ від 05.03.2024 в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «Volkswagen Тouran», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 убачаються невідповідності технічним вимогам п.п. 2.3(б) та 12.1 Правил дорожнього руху України з посиланням термін «безпечна швидкість», недотримання яких, у своїй сукупності знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тим самим вчинивши дії, передбачені частиною 1 статті 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину та фактичні обставини справи визнав повністю та суду показав, що 25.01.2024, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Тouran», д.н.з. НОМЕР_1 , між населеними пунктами с. Сільце та с. Кам`янське Берегівського району Закарпатської області, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з зустрічним автомобілем марки «Ford Focus», яким керувала потерпіла. У вчиненому розкаюється, просить призначити покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. Щодо цивільного позову зазначив, що такий не визнає.

Прокурор ОСОБА_3 просив провести розгляд справи у спрощеному порядку, призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу у розмірі 4000 НМДГ, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 роки.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про проведення судового розгляду кримінального провадження без її участі, за участі її представника ОСОБА_6 .. Також зазначила, що нею подано цивільний позов, який просила задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників кримінального провадження, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин, які ніким не оспорюються, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає.

У зв`язку з викладеним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 та дають змогу вирішити долю речових доказів та судових витрат, а також матеріали цивільного позову.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Така ж позиція викладена і у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2024 року (Справа № 444/870/22, провадження № 51- 2989 кмо 23).

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає доведеним факт:

здійснення ОСОБА_4 порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 286 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 - не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив необережне кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є нетяжким необережним злочином.

Обвинувачений позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, частково відшкодував шкоду.

Також суд враховує думку потерпілої сторони, яка виходячи з поданого цивільного позову має претензії матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 , шкода їй повністю не відшкодована.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, у тому числі обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкцій частини 1 статті 286 КК України, у виді штрафу у мінімальному розмірі із застосуванням обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Що стосується заявленого до ОСОБА_4 цивільного позову суд приходить до наступного.

Потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, згідно якого потерпіла просила стягнути з обвинуваченого 2150 доларів США матеріальної шкоди, 150 000 грн моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що вона визнана потерпілою у кримінальному провадженні № 0000177, де їй нанесено середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла стегнової кістки, перелому нижнього кінця променевої кістки із зміщенням, травматичний субарахноїдальний крововилив та удар грудної кістки. Отримані нею внаслідок ДТП тілесні ушкодження призвели до тривалого лікування та необхідності неодноразового оперативного втручання. За результатами отриманих травм вона отримала інвалідність ІІ групи і продовжує лікування. Також в результаті вказаної ДТП у зв`язку з тим, що потерпіла тривалий час знаходилась на лікуванні та їй було протипоказано роботу з тривалою ходьбою вона втратила роботу та не має змоги через необхідність постійного лікування знайти роботу. Зазначає, що вона неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванню і орієнтовна сума понесених і підтверджених витрат на її лікування становить 100 000 гривень, але кінцевої суми витрат на лікування та реабілітацію встановити неможливо. Окрім того, в результаті даної ДТП повністю знищений її автомобіль, відновити його стан з технічної точки зору неможливо. Тому до матеріальних витрат також належать витрати щодо відшкодування вартості її автомобіля. Зазначає, що сторони узгодили, що загальна сума матеріальної шкоди становить 7 тисяч доларів США, з яких 4850 доларів США були відшкодовані обвинуваченим, а суму 2150 доларів США ОСОБА_4 мав відшкодувати до 17.05.2024, але цього зроблено не було. Крім того, винними діями ОСОБА_4 їй завдана моральна шкода, бо в результаті даної ДТП вона та її рідні пережили душевний біль та моральні страждання, її син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишився без належної турботи матері, вона втратила роботу і найближчим часом через необхідність реабілітації не зможе працювати, що також негативно позначилося на її душевному стані.

Згідно ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У ч.1 ст. 128 КПК України, передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частина перша статті 129 КПК України передбачає, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч.1ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч.2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до приписів ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов не визнав, зазначивши, що ним відшкодовано завдану шкоду 17.04.2024 у розмірі 4850 доларів США, а тому в задоволенні цивільного позову просив відмовити. Зазначив, що не заперечує, що на лікування потерпілої могло бути витрачено близько 100 000 гривень. Також вказує, що страховою компанією на ремонт автомобіля позивачки було сплачено 3200,00 доларів США, а залишок покривається із сплаченої ним суми. Що стосується суми у розмірі 2150 доларів США, яку він зобов`язався сплатити потерпілій, згідно розписки, то пояснив, що він хотів таку сплатити, однак потерпіла сказала, що коштів потрібно вже більше.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого, суд приходить до висновку, що такий задоволенню не підлягає, оскільки стороною потерпілого на підтвердження такого не надано жодного доказу (чеків на придбання ліків, квитанцій та ін.). Окрім того, обвинуваченим вже сплачено 100 000,00 гривень матеріальної шкоди на лікування, яку він не заперечує, та на ремонт автомобіля, що підтверджується відповідною розпискою від 17.04.2024. А отже відповідний розмір матеріальної шкоди у повній мірі вже відшкодований цивільним відповідачем.

Щодо визначення потерпілою суми майнової шкоди в розмірі 7 000 доларів США, то цей розмір належним чином не доведений. З наданої потерпілою розписки вбачається, що сторони обумовили загальну суму завданої шкоди у розмірі 7000 доларів США, а не тільки майнову, як зазначено у цивільному позові потерпілою.

При вирішенні питання щодо цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної потерпілій ОСОБА_7 . протиправними діями ОСОБА_4 пов`язаними із заподіянням тілесних ушкоджень, суд бере до уваги ступінь та глибину душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку із цими діями, а також негативні зміни в її житті, які сталися у зв`язку із цим, те, що згідно довідки МСЕК серії 12 ААГ № 709818 ОСОБА_7 , є інвалідом другої групи. З урахуванням цього, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що потерпілій заподіяно моральну шкоду на суму 100 000,00 грн, яка повинна бути стягнута з обвинуваченого.

Вказана сума завданої шкоди також узгоджується з розпискою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , у якій обумовлено сторонами суму завданої шкоди у розмірі 7000 доларів США.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 124 ч. 2 КПК України, суд вважає стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 11 359,20 гривень за проведення експертиз.

Зважаючи на те, що запобіжний захід стосовно обвинуваченого судом не обирався і клопотання щодо обрання такого обвинуваченому стороною кримінального провадження не заявлялось, тому суд доходить переконання про відсутність підстав для вирішення цього питання.

Керуючись статтями 368, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим по пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (три тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень. У задоволенні решти вимог цивільного позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 11 359,20 гривень за проведення експертиз.

Речові докази по справі:

-транспортний засіб марки «Volkswagen Тouran», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на спеціальному майданчику Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, що за адресою: м. Берегове, вул. Сільвая, 4, після вступу вироку в законну силу повернути власнику;

-транспортний засіб марки «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на спеціальному майданчику Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, що за адресою: м. Берегове, вул. Сільвая, 4, після вступу вироку в законну силу повернути власнику;

- CD-R диск марки «HP», на якому наявний відеозапис з камери відеоспостереження, яка знаходиться на будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 під назвою «відео ДТП с. Сільце 25.01.2024» розміром 3,8 МВ, після вступу вироку в законну силу залишити при матеріалах кримінального провадження.

Арешт накладений на вказані речові докази скасувати відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Іршавський районний суд Закарпатської області.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Іршавського

районного суду: ОСОБА_1