Справа № 156/760/24
Провадження № 1-кп/156/71/24
ВИРОК

Іменем України

10 вересня 2024 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в сел. Іваничі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000567 від 10 червня 2024 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Милятин Володимирського району Волинської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, особи з інвалідністю 3-ї групи, зареєстрованого за адресою та мешканця: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України

з участю учасників:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого Павлівської територіальної громади Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 весною 2024 року, точної дати і часу досудовим розслідуванням не встановлено, вирішив засіяти земельну ділянку розташовану в межах охоронної зони прибережної захисної смуги річки Стрипа, яка знаходиться в межах населеного пункту АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , весною 2024 року, точної дати і часу досудовим розслідуванням не встановлено, шляхом використання сільськогосподарської техніки, а саме трактора, розорав та в подальшому засіяв земельну ділянку поблизу земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:2012, розташовану в межах охоронної зони прибережної захисної смуги річки Стрипа, що в межах с. Милятин, Володимирського району, Волинської області. При цьому усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, умисно, з метою збагачення, в порушення вимог ст.14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст.116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадянин та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч. 1 ст.81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, шо були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), ст.125 ЗК України, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації, ст.ст.60,61 ЗК України, ст.ст.88,89 Водного кодексу України, згідно з якими, навколо водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смути, які встановлюються навколо водойм вздовж урізу води шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів 25 метрів, на яких заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, самовільно зайняв земельну ділянку прибережної захисної смуги річки Стрипа площею 0,0415 га, поблизу земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:2012, тобто в природо-охоронній зоні земель водного фонду, яка нікому не надана у власність чи користування та розташована в межах АДРЕСА_1 , самовільно зайняв, за допомогою сільськогосподарської техніки та іншого сільськогосподарського обладнання, засіяв вказану земельну ділянку, при цьому достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка у встановленому законом порядку у володіння і користування йому не надавалась та не передавалась у власність або оренду, тобто за відсутності правочину щодо таких земельних ділянок. Кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду у розмірі 203,82 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 самовільно зайняв земельну ділянку, в охоронній зоні, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України.

26.06.2024 року між прокурором Володимирської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника обвинуваченого ОСОБА_5 та за попередньої згоди представника потерпілої особи Павлівської територіальної громади Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 468, ч. 2, 4 ст. 469, ст. 470, ст. 472, ч. 2 ст. 473 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Так, відповідно до змісту угоди про визнання винуватості, укладеної 26.06.2024 року між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , обвинувачений повністю та беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Відповідно до укладеної угоди про визнання винуватості, сторони узгодили призначення покарання за ч. 2 ст. 197-1 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі; на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, представника потерпілої особи, які просили суд затвердити укладену угоду про визнання винуватості, суд вважає за можливе затвердити таку угоду, виходячи з такого.

За загальним правилом відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до положень ініціювання та укладання угоди, що є закріплені в ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. При цьому диспозицією цієї норми передбачено та закріплено, що укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими у кримінальному провадженні письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Як убачається та підтверджується письмовою заявою представника потерпілого, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 попередньо отримав згоду від представника потерпілої особи у цьому кримінальному провадженні на ініціювання та укладання угоди про визнання винуватості з обвинуваченою у справі у порядку, передбаченому та встановленому в ч. 4 ст. 469 КПК України.

Згідно зі згаданою ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у тому числі у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином. Таким чином, виходячи з категорії справи за тяжкістю кваліфікації діяння, за цими вимогами може бути укладена угода між прокурором і обвинуваченим.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні також просив затвердити укладену між ним та прокурором угоду і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи. При цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, в обсязі підозри, висловив згоду на застосування щодо узгодженого виду та розміру покарання, передбаченого даною угодою про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_5 підтримав думку свого підзахисного, зазначивши, що угода укладена в його присутності.

Представник потерпілого Павлівської територіальної громади Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області ОСОБА_6 в судовому засіданні надав згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_3 . Також у представника потерпілого відсутні до обвинуваченого претензії матеріального характеру, заподіяні збитки обвинуваченим відшкодовано у повному обсязі. Таким чином, представник потерпілого підтвердив добровільну згоду на укладання угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Суд переконався, що укладення угоди між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника останнього було добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання такої, що передбачені ст. 476 КПК України.

Крім того суд, перевіривши угоду на відповідність вимог КПК України та КК України, дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених для відмови в затвердженні угоди згідно ч. 6, 7 ст. 474 КПК України, умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, зокрема вимогам ст. 65 КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Вина ОСОБА_3 полягає в тому, що він вчинив самовільне зайняття земельної ділянки, яка розміщена в охоронній зоні, чим завдав Павлівській територіальній громаді Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області матеріальну шкоду у розмірі 203,82 гривень, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.197-1 КК України. За таке правопорушення ОСОБА_3 слід призначити узгоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання. Узгоджене в угоді покарання обвинуваченого, на думку суду, відповідає тяжкості скоєного злочину, особі обвинуваченого (раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з дитинства є особою з інвалідністю 3-ї групи), та є достатнім і необхідним для його виправлення й попередження вчинення інших кримінальних правопорушень. Застосування іспитового строку, беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_3 на час вчинення інкримінованого йому діяння та на час розгляду кримінального провадження судом є не судимим, враховуючи пом`якшуючі вину обставини (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та добровільне повне відшкодування завданого збитку), відсутність обтяжуючих вину обставин, підлягає звільненню від відбування покарання з іспитовим строком, та відповідає правилам ст.75 КК України. Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання є необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень ним та іншими особами. Таким чином, з огляду на викладене, та на те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором Володимирської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідають всім встановленим вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не застосовувався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 червня 2024 року між прокурором Володимирської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 червня 2024 року за № 0000567.

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 26 червня 2024року покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном на 1 (один) рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази:

- документи, які було вилучено під час тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у фактичному володінні СВ ВП № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області за адресою: Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Нововолинська, 15 залишити у матеріалах кримінального провадження № 00000567.

- копії документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:2012 залишити у матеріалах кримінального провадження № 00000567.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановлені КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку можуть отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1