ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3082/24 Номер провадження 11-сс/814/402/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника підозрюваногоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 27 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 лютого 2024 року за №0000183, задоволено клопотання слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП у Полтавській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_9 , та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 28 червня 2024 року підозрюваному

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Одночасно визначено ОСОБА_8 заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, і постановлено покласти на ОСОБА_8 у разі її внесення обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати, спотворити речі й документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого й свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам з огляду на всі обставини провадження в їх сукупності.

Водночас, урахувавши обставини, передбачені ст.ст.182, 183 КПК України, слідчий суддя визначив ОСОБА_11 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, дійшовши висновку, що такий її розмір достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В апеляційних скаргах:

прокурор ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 27 травня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та продовжити ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 червня 2024 року без визначення розміру застави. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя в частині визначення застави не мотивував постановлене рішення, у своїх висновках припустився істотних суперечностей та не врахував те, що альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з урахуванням наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, тяжкості й обставин інкримінованого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, поведінки підозрюваного не здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти вказаним вище ризикам;

захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 27 травня 2024 року та застосувати ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування. Такі вимоги обґрунтовує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, який не судимий, неофіційно працював, має: постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, дружину, малолітню дочку й батьків, один із яких потребує постійного лікування, на утриманні, самостійно прибув для участі в проведенні обшуку за місцем його реєстрації, під час застосованого йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту дотримувався належної процесуальної поведінки; кримінальне провадження було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 лютого 2024 року за №0000183 на підставі заяви громадянина ОСОБА_12 , в той час як повідомлення про підозру ОСОБА_11 оголошено за фактом вимагання грошових коштів у ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , тобто органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування за фактом, відомості про який не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу; 23 травня 2024 року прокурором продовжено строк досудового розслідування на 1 місяць, однак поряд з цим у прийнятій постанові безпідставно зазначено про продовження цього строку до 28 червня 2024 року (на 1 місяць 5 днів), що призвело й до помилкового продовження слідчим суддею строку тримання ОСОБА_11 під вартою до 28 червня 2024 року.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, позицію підозрюваного та його захисника, які не підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечили проти апеляційної скарги, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційних скарг і дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При розгляді ж клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування виняткового запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 лютого 2024 року за №0000183 (а.п.4).

28 березня 2024 року слідчий ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором ОСОБА_15 , повідомив ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим і його близькими родичами, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану (а.п.11-13).

Аргументи захисника на те, що органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування за фактом, відомості про який не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, із посиланням на те, що кримінальне провадження було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 лютого 2024 року за №0000183 на підставі заяви громадянина ОСОБА_12 , спростовуються матеріалами провадження, з яких убачається, що це кримінальне провадження було зареєстроване на підставі матеріалів правоохоронного органу щодо виявлення фактів учинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень із попередньою правовою кваліфікацією за ч.4 ст.189 КК України й досудове розслідування в ньому здійснюється в межах установлення обставин зазначеного кримінального правопорушення.

23 травня 2024 року заступником керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_16 продовжено строк досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні до 28 червня 2024 року (а.п.56-59).

Посилання ж захисника на помилкове визначення прокурором у прийнятій постанові кінцевого строку досудового розслідування позбавлені підстав.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

За змістом ч.3 ст.294 КПК України якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у п.4 ч.3 ст.219 КПК України, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених п.п.2, 3 ч.4 ст.219 КПК України, до трьох місяців керівником окружної прокуратури, керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступником Генерального прокурора.

Частинами 4, 7 та 8 ст.295 КПК України передбачено, що прокурор, уповноважений розглядати питання продовження строку досудового розслідування, зобов`язаний розглянути клопотання не пізніше трьох днів з дня його отримання, але в будь-якому разі до спливу строку досудового розслідування.

Якщо прокурор задовольняє клопотання слідчого, прокурора, він визначає новий строк досудового розслідування. Прокурор зобов`язаний визначити найкоротший строк, достатній для потреб досудового розслідування.

Оскільки ОСОБА_8 було повідомлено про підозру 28 березня 2024 року, то двомісячний строк досудового розслідування, передбачений п.4 ч.3 ст.219 КПК України, спливав 28 травня 2024 року.

До спливу цього строку, а саме 23 травня 2024 року, уповноважений прокурор продовжив строк досудового розслідування до 28 червня 2024 року, що відповідає вимогам КПК України та не перевищує граничний трьохмісячний строк, на який прокурор може продовжити строк досудового розслідування, а тому доводи захисника про протилежне є неспроможними (а.п.56-59).

Окрім того, в постанові відсутнє рішення прокурора щодо продовження строку досудового розслідування на 1 місяць, про що необґрунтовано зазначено адвокатом.

24 травня 2024 року слідчий ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 28 червня 2024 року, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, ризиків, визначених у п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, неможливістю інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам і наявністю обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (а.п.1-39).

Слідчий суддя за результатами наведеного вище клопотання продовжив ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та одночасно визначив підозрюваному заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в разі внесення застави.

Слідчий суддя вказав, що зазначені у клопотанні обставини щодо необхідності застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мають місце, підтверджуються достатніми, на цьому етапі розслідування доказами, й у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Як видно з матеріалів провадження, необхідність застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 у апеляційних скаргах не оспорюється.

Разом з цим, розглядаючи клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати, спотворити речі й документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого й свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам з огляду на всі обставини провадження в їх сукупності.

Обґрунтованість же підозри у вчиненні ОСОБА_8 зазначеного вище злочину підтверджується зібраними в кримінальному провадженні вагомими доказами. При цьому, колегія суддів зауважує, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Ураховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження в цьому кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. За практикою Європейського суду з прав людини, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в досліджуваній ситуації.

У свою чергу, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині доведеності в цьому кримінальному провадженні встановлених слідчим суддею ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, наявні у справі факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування в клопотанні й доведені прокурором у судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати, спотворити речі й документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого й свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, що, в свою чергу, дає підстави для застосування до нього одного із запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження.

Усупереч доводам захисника, даних (медичних висновків) щодо наявності наразі працевлаштування підозрюваного та неможливості його перебування під вартою перевіркою матеріалів справи не встановлено й долучені стороною захисту документи такої інформації також не містять. З огляду ж на відсутність працевлаштування ОСОБА_8 доводи про наявність у нього на утриманні осіб також є непереконливими.

Колегія суддів ураховує те, що підозрюваний не судимий, одружений, має: малолітню дитину, має певні соціальні зв`язки з родиною, однак ці дані з урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності не спростовують висновки слідчого судді про неможливість запобігти ряду ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, в разі незастосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та необхідність його продовження.

Так, відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому особливо тяжкого злочину, пов`язаного з вимаганням чужого майна з погрозою насильства над потерпілим і його близькими родичами за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану, що має високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

З викладеного вище вбачається, що слідчий суддя, при прийнятті рішення про продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею.

На цьому етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання, що виключає можливість обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й цілодобового домашнього арешту, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника.

Водночас, застосувавши підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначив ОСОБА_8 заставу в межах п.3 ч.5 ст.182 КПК України заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Обраний же розмір застави з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_8 злочину, даних про особу підозрюваного, у співставленні з ризиками, передбаченими п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою та відповідає необхідному балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи. Підстави вважати його невідповідним обставин провадження та непомірним є відсутніми.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч.4 ст.183 КПК України.

Таким чином, за наявності визначеного в ч.4 ст.183 КПК України випадку, питання визначення застави при постановленні ухвали про тримання під вартою належить до дискреційних повноважень слідчого судді, який, виходячи з конкретних обставин справи, має право, як визначити, так і не визначити названий альтеративний запобіжний захід.

До того ж, згідно з ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

У зв`язку з цим, твердження прокурора про те, що визначення розміру застави в порядку ч.3 ст.183 КПК України при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою істотно порушує вимоги кримінального процесуального закону позбавлені підстав.

З огляду на викладені вище дані щодо інкримінованого ОСОБА_8 злочину, його особи та поведінки, колегія суддів не вбачає підстав для визнання обґрунтованими вимог апеляційної скарги прокурора щодо помилкового визначення слідчим суддею розміру застави підозрюваному.

При цьому, з даних офіційного веб-порталу «Судова влада України» та Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що це кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.189 КК України наразі перебуває на стадії судового провадження в суді першої інстанції (Київському районному суді м. Полтава), яким було продовжено строк тримання ОСОБА_8 під вартою з одночасним визначенням розміру застави, а тому оскаржувана ухвала втратила свою актуальність та процесуально унеможливлено застосування підозрюваному запобіжного заходу в ініційований сторонами обвинувачення чи захисту спосіб.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 27 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4