Номер провадження: 11-сс/813/1426/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.09.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000675 від 02.09.2024 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (підвальне приміщення), в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:

Слідчим відділенням ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000675 від 02.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

02.09.2024 року ОСОБА_8 був затриманий в порядку ст.208 КПК України та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

03.09.2024 рокуОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 01.09.2024 року, приблизно о 19 год. 31 хв., він повертався додому та побачив біля воріт, що ведуть до подвір`я будинку АДРЕСА_2 свого сусіда ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також проживав у вказаному будинку.

О 19 год. 31 хв. 01.09.2024, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 відчинив двері воріт, що ведуть до подвір`я будинку АДРЕСА_2 та одразу ж прикрив їх за собою, перед обличчям ОСОБА_9 , який стояв перед вказаними воротами. Після чого, ОСОБА_9 відкрив ворота та зайшов до арки будинку, де знаходився ОСОБА_8 , з яким у нього виник конфлікт. В ході конфлікту ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стали штовхатися та ображати один одного нецензурними словами.

Після цього, на фоні раптово виниклих неприязних стосунків у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Приступивши до безпосередньої реалізації свого злочинного наміру, направленого на умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання, дістав зі своєї сумки ніж, та утримуючи в руці наблизився до потерпілого ОСОБА_9 , та наніс йому лезом ножа декілька ударів в області живота, лівого плеча та лівої кисті, тим самим спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого поранення черевної порожнини з пошкодженням тонкого кишківника та брижейки ободової кишки, внутрішньочеревна кровотеча, шок ІІІ ступеню, поранення лівого плеча та кисті.

Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, а потерпілий ОСОБА_9 з вказаними тілесними ушкодженнями каретою швидкої медичної допомоги був доставлений до КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР, в якій 03.09.2024 року, не приходячи до тями, від отриманих травм настала його смерть.

03.09.2024 року слідчий ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді, з погодженим прокурором Приморської окружної прокуратури ОСОБА_11 , клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, а також існуванням ризиків того, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання слідчого було задоволено та до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 31.10.2024 року, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив, що на даному етапі досудового розслідування існує обґрунтована підозра у вчинені ОСОБА_8 інкримінованого йому правопорушення, а також існують ризики, визначені ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість ухвали, просила її скасувати, та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді застави в межах, визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК України щодо особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує наступним:

-слідчим суддею не враховано відсутність доказів, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України;

-пред`явлена ОСОБА_8 підозра за ч.2 ст.121 КК України є необґрунтованою, оскільки до клопотання не надано доказів, які прямо підтверджують причетність підозрюваного до вчинення злочину;

-слідчий суддя безпідставно не визначив підозрюваному альтернативний запобіжний захід у виді застави

Прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_11 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

З огляду на положення ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без участі прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст.404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст.177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст.177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ухвала містить достатнє мотивування прийнятого рішення, з посиланням на всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

У даному кримінальному провадженні обґрунтованість підозри ОСОБА_8 за інкримінованим йому злочином підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема:протоколом огляду місця події; протоколом огляду предмету; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , протоколом огляду предмету за участі свідка ОСОБА_13 , протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , протоколом огляду предмету за участі свідка ОСОБА_14 , протоколом затримання особи та іншими матеріалами досудового розслідування у сукупності.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування додані до клопотання слідчого докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку апеляційного суду, фактичні обставини даного кримінального провадження, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Існування вказаного ризику підтверджується і тією обставиною, що підозрюваний залишив місце вчинення злочину та не намагався надати потерпілому першу медичну допомогу.

Крім того у ОСОБА_8 відсутні міцні соціальні зв`язки, він не працевлаштований, не має утриманців.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Оцінюючи наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до частин 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Дане кримінальне провадження перебуває на початковій стадії, а показання свідків, які вказують на причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, мають вирішальне значення для встановлення всіх обставин, які підлягають доказуванню під час досудового розслідування.

Тому, у випадку застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, останній матиме можливість здійснювати вплив на свідків, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Крім того не можна вважати недоведеним ризик того, що підозрюваний може вчинити новий злочин, оскільки він раніше притягався до кримінальної відповідальності, хоча в силу ст.89 КК України і вважається особою, яка не має судимостей.

За наявності існування обґрунтованої підозри та вищевказаних ризиків, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді щодо необхідності застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Доводи сторони захисту про можливість зміни підозрюваному запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки такий запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитись незданим гарантувати запобігання встановленим ризикам.

Колегія суддів, враховуючи положення ч.4 ст.183 КК України, також погоджується з висновком слідчого судді про неможливість визначення розміру застави, оскільки інкримінований підозрюваному злочин, спричинив загибель потерпілого, а зі змісту статей 3 та 27 Конституції України - кожна людина має невід`ємне право на життя, яке визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування підозрюваного, який у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу матиме реальну можливість вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу та уникнути кримінального переслідування.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою, в тому числі за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Пунктом 1 частини 3 статті 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.09.2024 року, якою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000675 від 02.09.2024 року до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31.10.2024 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4