cправа № 570/4706/24
провадження № 1-кс/570/527/2024
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 вересня 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі слідчого судді ОСОБА_1 ,,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри,10) клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 по матеріалах досудового розслідування, внесеного 11 вересня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000647за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_4 ,

про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

в с т а н о в и в :

зважаючи на ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, може вчинити інші кримінальні правопорушення, при цьомуобґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який вчинений із застосуванням насильства, слідчий просить застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Згідно з клопотанням, ОСОБА_4 , будучи 11 березня 2019 року судимим Рівненським районним судом Рівненської області, за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.186, ст.395 КК України до 4 років позбавлення волі, 04 листопада 2022 року звільненим з місць позбавлення волі, на шлях виправлення та перевиховання не став, та вчинив новий умисний злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.

Так, 07 липня 2024 року близько 12.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , маючи на меті вчинити дії сексуального характеру з ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою задоволення статевої пристрасті, всупереч волі останнього, посягаючи на статеву свободу та недоторканість іншої особи, достовірно знаючи та використовуючи його безпорадний стан у вигляді розладу психічної діяльності, застосував фізичне насильство щодо ОСОБА_9 , яке виразилося у погрозах та нанесенні тілесних ушкоджень, а саме здійснив декілька ударів кулаками в обличчя останнього, чим повалив потерпілого на землю, та в подальшому здійснив дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло ОСОБА_9 з використанням геніталій.

13 вересня 2024 року ОСОБА_4 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання повністю і по аналогічних мотивах та пояснили суду про обставини, вказані у ньому.

Підозрюваний та його захисник заперечують проти клопотання та просять обрати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов"язання. При цьому власну позицію мотивують тим, що в клопотанні відсутні достатні дані, які б свідчили про наявність як обгрунтованої підозри саме за вказаною статтею КК України, так і ризиків та зазначають, що немає доказів, які свідчили б про необхідність застосування запобіжного заходу лише у виді тримання під вартою, при цьому підозрюваний є єдиним сином, який забезпечує матір-пенсіонерку .

Заслухавши їх думку, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, вважаючи їх достатніми для ухвалення рішення, слідчий суддя прийшов до таких висновків.

За змістом ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу зобов`язує слідчого суддю встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.

Наявність обгрунтованої підозри у вчинення кримінального правопорушення грунтується на зібраних під час досудового слідства доказах, які містяться в протоколі допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколі допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколі допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколі огляду речей; протоколі допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколі допиту свідка ОСОБА_13 . Дані докази під час розгляду клопотання об`єктивно досліджені щодо їх допустимості та узгодженості між собою, сумнівів у суду не викликають.

Вивченням особи підозрюваного встановлено, що особа може безперешкодно виїхати з місця проживання, усвідомлюючи реальність покарання за вчинений злочин,та, як наслідок, переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Підозрюваний, будучи обізнаний про коло осіб, кому відомо чи може бути відомо про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, шляхом умовлянь, вчинення тиску та /або будь-яким іншим чином може вплинути на свідків, потерпілого з метою зміни показань як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді.

Підозрюваний, будучи раніше судимим та будучи звільненим з місць позбавлення волі, на шлях виправлення та перевиховання не став, та обгрунтовано підозрюється у вчиненні нового умисного злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, а тому залишаючись на свободі може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки ніде офіційно не працює, постійного заробітку немає.

Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Законним та обґрунтованим вважається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява №? 12369/86 від 26 червня 1991 року, зазначив, що «національні судові органи повинні зважити на всі обставини, що свідчать за і проти наявності справжнього суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, і врахувати це в рішеннях».

3 огляду на зміст наведеного рішення ЄСПЛ особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув?язнення як винятковий запобіжний захід протягом певного часу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії» (W. v. Switzerland), заява N? 14379/88 від 26 січня 1993 року, вказано: «небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв?язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти».

У контексті наведеного рішення ЄСПЛ врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст: вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дає можливість достатньою мірою спрогнозувати її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Тривале тримання під вартою обвинуваченого може бути виправданим, оскільки наявні специфічні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує правило поваги до свободи особи.

Також, як свідчить практика ЄСПЛ, обвинувачення в зв?язку з вчиненням тяжкого злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення разом з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» (lijkov v. Bulgaria), заява N? 33977/96 від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейского суду з прав людини", тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є обов`язковою, неодмінною умовою законності і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи. Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту на його користь, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки підозрюваного і виконання процесуальних рішень по справі.

При розгляді даного клопотання з`ясовано, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення. Враховуючи дані про його особу та відсутність стримуючих факторів, а також тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, перевіривши наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, вважаю, що ця особа за певних умов може порушити свої процесуальні обов`язки, тому для їх запобігання застосування вказаного запобіжного заходу буде достатнім, щоб забезпечити їх виконання і проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій. Зазначені обставини є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу у застосуванні відносно даної особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Досягнення мети застосування запобіжного заходу неможливе при обранні іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Зважаючи на необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків і проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій, вважаю необхідним клопотання, яке подане у передбачений законом строк та у встановленому законом порядку, відповідає вимогам КПК України, задоволити. Утримання особи під вартою до судового розгляду справи є єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також відсутня можливість обмежитися в даному застосуванням менш суворого запобіжного заходу.Таке рішення буде законним, справедливим, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, і відповідатиме Конституції України, вимогам КПК України, нормам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вважаю, що підозрюваному не слід визначати заставу згідно з ч.4 ст.183 КПК України, оскільки злочин, у вчиненні якого він підозрюється, вчинений із застосуванням насильства.

Керуючись ст.176, 177, 183, 193, 194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Голишів Рівненського району Рівненської області, проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, раніше судимого - запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11 листопада 2024 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1