Справа № 134/1609/24
УХВАЛА

Іменем України

21 жовтня 2024 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника виправного центру ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в режимі відеоконференції подання начальника державної установи «Крижопільський виправний центр (№ 113)» про застосування положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитров Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, до засудження непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

В провадженні Крижопільського районного суду Вінницької області перебуває подання начальника державної установи «Крижопільський виправний центр (№ 113)» про застосування Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 відносно засудженого ОСОБА_5 .

У поданні начальник ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)» просить привести вирок Димитровського міського суду Донецької області від 25 лютого 2021 року відносно ОСОБА_5 в частині його засудження за ч. 3 ст. 185 КК України у відповідність до положень Закону № 3886-IX від 18.07.2024

Заслухавши пояснення представника виправного центру та засудженого ОСОБА_5 , які підтримали подання, думку прокурора, який вважає, що наявні підстави для часткового задоволення подання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком Димитровського міського суду Донецької області від 25 лютого 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки. Остаточне покарання ОСОБА_5 визначено за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, та покарання, призначеного за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 19 січня 2021 року, та призначено ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі на строк шість років чотири місяці з конфіскацією майна. Строк відбуття покарання ОСОБА_5 ухвалено обчислювати з 25 лютого 2021 року. У строк остаточно призначеного покарання ОСОБА_5 зараховано покарання, частково відбуте за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 19 січня 2021 року, а саме: період часу з 11 вересня 2020 року по 24 лютого 2021 року включно.

Судом також встановлено, що вироком Димитровського міського суду Донецької області від 19 січня 2021 року у справі № 226/1830/20 (який було враховано при визначенні ОСОБА_5 остаточного покарання у кримінальному провадженні про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України) ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 185, частиною другою статті 190 і частиною другою статті 289 КК України та призначити йому покарання: за частиною третьою статті 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці; за частиною другою статті 190 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік три місяці; за частиною другою статті 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років три місяці з конфіскацією майна. Відповідно до частини першої статті 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років дев`ять місяців з конфіскацією майна. За сукупністю вироків по даному кримінальному провадженню та вироку Димитровського міського суду Донецької області від 11 червня 2020 року, на підставі частин першої і четвертої статті 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією майна.

Окрім того, судом встановлено, що вироком Димитровського міського суду Донецької області від 11 червня 2020 року у справі № 226/770/19, залишеним без змін ухвалою Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року, (який було враховано при визначенні ОСОБА_5 остаточного покарання у кримінальному провадженні про його обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України) ОСОБА_5 визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 19 січня 2024 року ОСОБА_5 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на строк 2 роки 11 місяців 23 дні.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 березня 2024 року засудженому ОСОБА_5 зараховано у строк покарання, призначеного за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 25 лютого 2021 року, час слідування під вартою до ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)» з 26 січня 2024 року по 23 лютого 2024 року за правилами ст. 72 КК України, виходячи із співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Засуджений ОСОБА_5 з 23 лютого 2024 року відбуває покарання в ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно частини 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Димитровського міського суду Донецької області від 25 лютого 2021 року вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 вчинив 23 серпня 2020 року.

Станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» становив 2102 гривні, тобто станом на час вчинення інкримінованого ОСОБА_5 діяння за ч. 3 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність мала б настати за викрадення чужого майна на суму, яка перевищує 2102 грн. (2102 х 50 % х 0,2).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи наведені норми закону, суд встановив, що застосовуючи зворотну дію закону у часі на момент вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, за яке він був засуджений, слід дійти висновку, що особа, яка викрала чуже майно, може бути притягнута до кримінальної відповідальності у разі, якщо сума матеріальної шкоди станом на момент вчинення правопорушення перевищує 2102 грн. (у 2020 році). В даному випадку сума є нижчою (1270,02 грн.).

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

З огляду на викладене, необхідно звільнити засудженого ОСОБА_5 від покарання за ч. 3 ст. 185 КК України згідно вироку Димитровського міського суду Донецької області від 25 лютого 2021 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння згідно Закону № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Таким чином, ОСОБА_5 вважається засудженим за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 19 січня 2021 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.

Так, згідно вказаного вироку по епізоду крадіжки, вчиненої 01 липня 2020 року, та по епізоду шахрайства, вчиненого 04 липня 2020 року, вартість майна по кожному з цих епізодів перевищує два неоподатковувані мінімуми доходів громадян, встановленого станом на 01 січня 2020 року (2102 грн.), та становить відповідно 2314 грн. та 4166,33 грн., що є кримінальними правопорушеннями злочинами, кримінальна караність яких Законом № 3886-IX від 18.07.2024 не усунена.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 1762 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 1921 гривня.

Отже, сума одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації адміністративних та кримінальних правопорушень, вчинених в 2018 році, становить 881 грн., що є 50 % від 1762 грн., вчинених у 2019 році - 960,50 грн., що є 50 % від 1921 грн.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_5 за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 11 червня 2020 року по епізоду крадіжки 06.09.2018 та епізоду крадіжки 17.10.2018 завдав потерпілим матеріальну шкоду на суму відповідно 1369,70 грн. та 296,83 грн., тобто менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння кримінальних правопорушень (1762 грн. у 2018 році), тому вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час.

Разом з тим, враховуючи, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_5 03.06.2019 становить 2491,67 грн., що перевищує розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1921 грн. у 2019 році), беручи до уваги, що покарання призначається судом за статтею (частиною статті) КК України, а не за окремі епізоди, підстави для звільнення ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Димитровського міського суду Донецької області від 11 червня 2020 року, у зв`язку з набуттям чинності Закону № 3886-ІХ відсутні.

Слід зазначити, що суд саме звільняє засудженого від відбування покарання, а не приводить вирок суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

З огляду на викладене, подання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

Подання задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Димитровського міського суду Донецької області від 25 лютого 2021 року, у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння згідно Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 19 січня 2021 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.

В задоволенні решти подання відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя