490/9117/20 12.07.2024
н/п 1-кп/490/269/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/9117/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002402 від 18.07.2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянкою України, з повною загальною середньою освітою, незаміжня, не працююча, в силу ст.89 КК України раніше не судима, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

особи, за клопотанням якої здійснюється судове провадження ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

18.07.2020 року, приблизно о 06:00 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за місцем мешкання ОСОБА_5 в приміщені квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих, неприязних відносин, виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

ОСОБА_3 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , приблизно о 06:30 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, підняла з підлоги ніж, який порахувала зручним знаряддям вчинення злочину та таким, що володіє достатніми властивостями для досягнення мети злочину, підійшла до ОСОБА_5 та стоячи обличчям до нього, тримаючи в правій руці ніж, завдала йому один колото-різаний удар ножем в область 11 міжребер`я грудної клітини справа.

Внаслідок зазначених дій ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді сліпого проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини справа з пошкодженням міжреберної артерії, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Під час судового провадження обвинувачена ОСОБА_3 25.12.2021 року померла, про що 28.12.2021 року зроблено відповідний актовий запис №5167.

Подальше судове провадження здійснювалось на підставі заяви матері обвинуваченої ОСОБА_6 з метою реабілітації померлої доньки.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_6 суду повідомила, що обставини події їй відомі зі слів доньки. Так, їй відомо, що в доньки з ОСОБА_8 сталася сварка через таблетки. ОСОБА_8 забрав в її доньки сумку та шукав таблетки, бив її щоб вона віддала таблетки. Додатково зазначила, що 18.07.2020 року приблизно о 06:30 годині донька прибігла додому і почала кричати «дай телефон». Сказала, що там ОСОБА_8 в крові, він їй погрожував і вона не могла вийти. Потім вона вибила ніж у ОСОБА_8 і вдарила його. Коли вони підбігли до будинку, вона почула стони. Вона проникла в квартиру через вікно та побачила ОСОБА_8 на підлозі, він тримався за живіт. Вона сказала, що їде швидка та відкрила двері. Потім подзвонила матері ОСОБА_8 . Пізніше приїхала швидка та забрала ОСОБА_8 . Після вказаних подій, донька продовжувала спілкуватись з потерпілим ОСОБА_5 та зі спливом певного проміжку часу померла у нього в квартирі.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що в той день він прокинувся та побачив, що ОСОБА_3 не було. Він вийшов в коридор та побачив, що остання була в кімнаті його матері. В кімнаті побачив, що нема його терапії (таблеток). Обвинувачена сказала, що не брала таблетки, але він її не випускав. Потім, вона поклала таблетки, але не всі. Потім вона взяла ніж і вдарила його. Він трохи відповз та боявся, що вона його доб`є. Коли вона йшла, він просив не добивати його та залишити двері відчиненими. Потім, через вікно він побачив обвинувачену та її матір та просив щоб вони викликали швидку.

На підтвердження вини ОСОБА_3 стороною обвинувачення надані наступні докази, досліджені в судовому засіданні, а саме:

витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню №0002402 від 18.07.2020 року за ч.1 ст.121 КК України, з якого вбачається, що 18.07.2020 року близько 06:30 години, невстановлена особа за адресою: АДРЕСА_3 , спричинила тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_5 ;

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.07.2020 року;

протокол огляду місця події з фототаблицею від 18.07.2020 року, а саме приміщення квартири 18 за адресою: АДРЕСА_4 , під час якого було виявлено та вилучено: чоловічу футболку та кофту зі слідами бурого кольору; 2 кухонних ножі; змиви бурого кольору;

заява ОСОБА_9 від 18.07.2020 року про дозвіл на огляд квартири АДРЕСА_2 ;

ухвала слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 22.07.2020 року, якою задоволено клопотання слідчого про проведення огляду місця події у кримінальному провадженні №0002402 від 18.07.2020 року;

заява ОСОБА_10 від 18.07.2020 року про дозвіл на проведення огляду кабінету прийому хворих ММР №3 за адресою: АДРЕСА_5 ;

протокол огляду місця події з фототаблицею від 18.07.2020 року, а саме кабінет прийому хворих КНП ММР «Міська лікарня №3». Під час огляду виявлено та вилучено кросівок білого кольору з плямами бурого кольору, літній правий пінник, чоловічі брюки чорного кольору просочені речовиною бурого кольору, чоловіча кофта чорного кольору просочена речовиною бурого кольору;

довідка від 18.07.2020 року №898 видана міським травматологічним пунктом МЛШМД на ім`я ОСОБА_3 , з якої вбачається, що у останньої були зафіксовані тілесні ушкодження, а саме: забій, підшкірні гематоми лівого плеча, лівого передпліччя, вушної раковини справа;

висновок експерта №792 від 20.07.2020 року (закінчено 04.08.2020 року), з якого вбачається, що у ОСОБА_3 маються тілесні пошкодження у вигляді синців в ділянці лівої верхньої та нижньої кінцівках, тілесні ушкодження утворилися від не менше ніж двох ударних дій тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інші предмети з давністю утворення біля 2-х діб до часу огляду;

протокол отримання зразків для експертизи від потерпілого ОСОБА_5 від 12.08.2020 року;

протоколи отримання зразків для експертизи від підозрюваної ОСОБА_3 від 14.08.2020 року;

висновок експерта №558-і від 12.08.2020 року, з якого вбачається, що кров ОСОБА_5 відноситься до групи В з ізогемоглютинінам анти-А ізосерологічної системи АВО;

висновок експерта №560-і від 14.08.2020 року, з якого вбачається, що кров ОСОБА_3 відноситься до групи В з ізогемоглютинінам анти-А ізосерологічної системи АВО;

висновок експерта №130/ц від 17.08.2020 року (закінчено 07.09.2020 року), з якого вбачається, що на клинку ножа 1, пред`явленому на дослідження, знайдена кров особи чоловічої генетичної статі. При серологічному дослідженні слідів крові по ізосерологічній системі АВО виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО. Статеву належність епітеліальних клітин встановити не представляється можливим із-за відсутність ядер в препаратах. Отже, сліди крові на клинку ножа 1 походять від особи (осіб) чоловічої генетичної статі з групою В з ізогемаглютинітом анти-А ізосерологічної системи АВО у тому числі не виключається від ОСОБА_5 .. Походження слідів крові в об.1 від ОСОБА_3 виключається по статевій характеристиці;

висновок експерта №656-і від 22.09.2020 року (закінчено 29.09.2020 року), з якого вбачається, що на серветці зі змивом з зали (об.№1), наданій на експертизу, знайдена кров людини групи В з ізогемаглютинітом анти-А ізосерологічної системи АВО, походження якої не виключається від ОСОБА_5 і ОСОБА_3 .. На серветці зі змивом з кухні (об.№2), наданій на експертизу, знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО. Походження крові не виключається від особи (осіб) групи В з ізогемаглютинітом анти-А в тому числі від ОСОБА_5 і ОСОБА_3 ;

висновок експерта №657-і від 21.09.2020 року (закінчено 30.09.2020 року), з якого вбачається, що на сорочці, пуловері сірого кольору, пуловері чорного кольору, штанах наданих на експертизу, знайдена кров людини групи В з ізогемаглютинітом анти-А ізосерологічної системи АВО, походження якої не виключається від ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .. На кросівку на ліву ногу, наданому на експертизу, знайдена кров людини при серологічному дослідженні якої виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО. Походження крові не виключається від особи (осіб) з групою В з ізогемаглютиніном анти-А в тому числі від ОСОБА_5 і ОСОБА_3 ;

висновок експерта №455 від 02.10.2020 року, з якого вбачається, що два предмети надані на експертизу, до категорії холодної зброї не належать;

висновок експерта №876 від 01.10.2020 року, з якого вбачається, що на поверхнях ножів вилучених 18.07.2020 року в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , слідів папілярних узорів (слідів пальців рук та долонних поверхонь) не виявлено;

висновок експерта №1090 від 10.09.2020 року (закінчено 07.10.2020 року) вбачається, що у ОСОБА_5 має місце тілесне пошкодження у вигляді сліпого проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини справа з пошкодженням міжреберної артерії, яке могло утворитися від дії будь-якого колюче-ріжучого предмету, не виключено клинком ножа. Утворення тілесного пошкодження в строк вказаний в постанові 18.07.2020 року, не виключається. По ступеню тяжкості дане тілесне пошкодження відноситься до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя. Потерпілому могло бути нанесено одну дію будь-яким колюче-ріжучим предметом, не виключено клинком ножа. При нанесенні тілесних пошкоджень, потерпілий міг бути звернений як передньою, задньою так і правою боковою стороною тіла до нападника (нападників);

висновок експерта №142-МК від 11.11.2020 року (закінчено 24.11.2020 року), з якого вбачається, що на наданому на експертизу пуловері чорного кольору від потерпілого ОСОБА_5 , виявлене одне колено-різане пошкодження, розташоване в нижній частині спинки ліворуч, яке утворилось внаслідок однократної дії колюче-ріжучого предмета типу клинка ножа, що має вістря, обух та лезо. Визначити довжину, ширину знаряддя, число лез та форму обуху за виявленими морфологічними ознаками неможливо. Можливість нанесення пошкодження на пуловері клинком ножа №1 (з рукояткою насадного типу) та клинком ножа №2 (з рукояткою накладного типу) не виключається;

висновок судово-психіатричного експерта №201 від 25.11.2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 на момент інкримінованого правопорушення та на теперішній час на хронічний психічний розлад, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство не страждала та не страждає. На період інкримінованого правопорушення вона страждала на психічне захворювання розлад особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку, неясної етіології. Виражений психоорганічний синдром з порушенням емоцій та поведінки ускладнений розладом психіки та поведінки внаслідок комбінованого вживання наркотичних речовин (метадону, демідролу). Гостра інтоксикація, неускладнена. На теперішній час, ОСОБА_3 страждає на психічний розлад розлад особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку, неясної етіології. Виражений психоорганічний синдром з порушенням емоцій та поведінки. З огляду на психічний стан ОСОБА_3 , вона не здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними на період інкримінованого правопорушення та на теперішній час. Враховуючи психічний стан ОСОБА_3 , до неї рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру застосування амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

протокол слідчого експерименту від 18.09.2020 року за участі потерпілого ОСОБА_5 , з якого вбачається, що останній в присутності понятих розповів та показав на місці обставини нанесення йому тілесного пошкодження.

Дані докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлені подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 та інші обставини, зазначені у ст.91 КПК України, що підлягають доказуванню, та вони зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України. Жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання перелічених вище доказів недопустимими відсутні. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту, з огляду на що, суд приймає їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення по справі, дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності "поза розумним сумнівом" (ст.17 КПК України) та підтверджуються показами потерпілого та дослідженими письмовими матеріалами кримінального провадження.

Посилання сторони захисту на те, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом, оскільки ОСОБА_9 не є власником даної квартири, а відповідно і отримані докази (всі висновки експертів), на переконання суду, є хибним та безпідставними, а тому до уваги судом не приймається, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Згідно з ч.1 ст.233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Виходячи з аналізу вказаних положень кримінального процесуального закону, огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди. Такий підхід узгоджується положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.30 Конституції України.

Як вбачається із матеріалів справи, власність на кв. АДРЕСА_2 , ні за ким не зареєстровано. В той же час, стороною захисту не доведено, що ОСОБА_9 не є законним володільцем зазначеної квартири.

Враховуючи викладене, доводи захисту щодо недопустимості як доказу протоколу огляду місця події від 18.07.2020 року та всіх похідних від нього доказів, суд вважає безпідставними.

Крім цього, суд вважає безпідставними та необґрунтованими твердження сторони захисту з посиланням на висновок судово-психіатричного експерта №201 від 25.11.2020 року з приводу того, що обвинувачена ОСОБА_3 на момент вчинення правопорушення була неосудною, виходячи з наступного.

Згідно ст.19 КК України, осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Водночас, ст.20 КК України визначено, що підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обмежена осудність пов`язана з наявністю у суб`єкта певного психічного розладу, психічної аномалії; внаслідок зазначеного психічного стану особа усвідомлює, але не повною мірою, фактичні ознаки і суспільну небезпечність вчиненого діяння та (або) не повною мірою може керувати ними. Тобто на відміну від неосудної особи, здатність усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними у обмежено осудної особи не виключається; обмежена осудність не виключає осудності як обов`язкової ознаки суб`єкта, отже, не виключає кримінальну відповідальність і покарання за вчинене.

Значення обмеженої осудності полягає в тому, що вона може враховуватись судом при призначенні покарання і відповідно до ч.2 ст.94 КК України є підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч.2 ст.19 КК України) чи обмежено осудною (ч.1 ст.20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №201 від 25.11.2020 року, ОСОБА_3 на момент інкримінованого правопорушення та на теперішній час на хронічний психічний розлад, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство не страждала та не страждає. На період інкримінованого правопорушення вона страждала на психічне захворювання розлад особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку, неясної етіології. Виражений психоорганічний синдром з порушенням емоцій та поведінки ускладнений розладом психіки та поведінки внаслідок комбінованого вживання наркотичних речовин (метадону, димедролу). Гостра інтоксикація, неускладнена. З огляду на психічний стан ОСОБА_3 , вона не здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними на період інкримінованого правопорушення та на теперішній час. Враховуючи психічний стан ОСОБА_3 , до неї рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру застосування амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Під час вчинення інкримінованого їй суспільно небезпечного діяння ОСОБА_3 не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. До ОСОБА_3 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Зауважень з приводу належності та допустимості вказаного доказу висновку судово-психіатричного експерта №201 від 25.11.2020 року, суду не надходило.

Отже, даний висновок експерта не дає підстав вважати, що ОСОБА_3 на момент вчинення інкримінованого їй діяння знаходилася у стані неосудності. Даний висновок експерта вказує, що ОСОБА_3 перебувала у стані обмеженої осудності і відповідальність за скоєне у такому стані настає на загальних підставах з урахуванням положень ч.2 ст.20 КК України, а кримінальне провадження повинно здійснюватись у загальному порядку з усіма гарантіями, які Закон надає стороні захисту.

Враховуючи викладене, доводи захисту про те, що обвинувачена ОСОБА_3 на час вчинення інкримінованого правопорушення була неосудною, суд вважає безпідставними.

Не заслуговують на увагу та є безпідставними доводи сторони захисту з приводу того, що в діях обвинуваченої наявний склад злочину, передбачений ст.124 КК чи ст.128 КК, але ніяк не ст.121 КК України, виходячи з наступного.

Так, фактично такі доводи сторони захисту зводяться до того, що обвинувачена діяла в умовах загрози для неї так як не могла покинути місце і в неї з потерпілим була бійка. Крім цього, захисник обґрунтовуючи такі твердження вказує, що потерпілий є наркозалежним (приймає замісну терапію), а оскільки сварка виникла у зв`язку із зникненням таблеток (метадону), він обвинувачену бив та погрожував ножем.

Так, стан крайньої необхідності виникає за наявності відповідної підстави, яка характеризується двома елементами: 1) небезпекою, що безпосередньо загрожує правоохоронюваним інтересам особи, суспільства або держави, і 2) обстановкою, що свідчить про неможливість усунення цієї небезпеки іншими засобами, крім заподіяння шкоди таким же правоохоронюваним інтересам. Наявності однієї лише небезпеки ще недостатньо для виникнення стану крайньої необхідності. Цей стан тому і визнається станом крайньої необхідності, що викликається такою обстановкою, за якої особа вимушена вдатися до заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам як до останнього, крайнього засобу усунення небезпеки, що загрожує.

Так, дійсно, як вбачається з висновок експерта №792 від 20.07.2020 року (закінчено 04.08.2020 року), у ОСОБА_3 мали місце тілесні пошкодження у вигляді синців в ділянці лівої верхньої та нижньої кінцівках, тілесні ушкодження утворилися від не менше ніж двох ударних дій тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інші предмети з давністю утворення біля 2-х діб до часу огляду.

В той же час, стороною захисту не доведено, що обвинувачена ОСОБА_3 діяла в обстановці, що свідчила про неможливість усунення цієї небезпеки іншими засобами, крім заподіяння шкоди таким же правоохоронюваним інтересам.

Про відсутність двох необхідних елементів для існування крайньої необхідності свідчить і той факт, що обвинувачена ОСОБА_3 , піднявши ніж з підлоги, нанесла потерпілому один удар. Тобто, діяла вільно і в обстановці, що свідчить про можливість усунення небезпеки іншим шляхом (погрози застосування ножа, крики на допомогу, тощо).

Тобто, в судовому засіданні не встановлено і стороною захисту не надано належних і допустимих доказів того, що обвинувачена ОСОБА_3 діяла в обстановці крайньої необхідності з огляду на що, доводи сторони захисту суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно положень п.5 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи заперечення матері померлої ОСОБА_3 ОСОБА_11 проти закриття кримінального провадження та клопотання останньої про здійснення судового провадження, як законної спадкоємиці, суд не вправі закрити дане кримінальне провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 21.07.2020 року відносно ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 17.09.2020 року.

Вирішуючи питання про долю речових доказів, суд керується правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

По справі прокурором у кримінальному провадженні подано позовну заяву в інтересах КНП ММР «Міська лікарня №3» міста Миколаєва, який слід залишити без розгляду.

В судовому засіданні прокурор просив віднести судові витрати за даним кримінальним провадженням на рахунок Держави. В той же час, розділом І глави 8 КПК України, якою визначаються види процесуальних витрат, їх розмір, розподіл та порядок стягнення віднесення витрат за проведення судових експертиз за рахунок Державного бюджету України не передбачено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373376 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

У зв`язку з її смертю кримінальне покарання по справі не призначати.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_3 , у вигляді домашнього арешту вважати таким, що припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який його було обрано.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 22.07.2020 року на майно, а саме: чоловічу футболку, чоловічу кофту зі слідами бурого кольору, 2 кухонні ножі, кросівок білого кольору з плямами бурого кольору, літній правий пінник чорного кольору, чоловічі брюки чорного кольору «HYDEE Color» просочені рідиною бурого кольору, чоловічу кофту чорного кольору «Toweo GMS» просочену рідиною бурого кольору.

Речові докази:

два ножа, жіноча сукня, сорочка, полувер сірого кольору, штани, двоє шкарпеток, туфель спортивний на ліву ногу, капець на праву ногу, полувер, які передані до камери зберігання речових доказів відділення поліції №1 Миколаївського РУП (Центрального ВП) ГУ НП в Миколаївській області знищити;

дактилоскопічну карту ОСОБА_3 зберігати в матеріалах справи.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити особі, за клопотанням якої здійснюється судове провадження, та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1