Справа № 346/6380/16-к
Провадження № 11-кп/4808/242/24
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001723 за апеляційною скаргою заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2024 року, згідно з якою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 20 листопада 2016 року за № 0001723, зі зміненим обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не працює, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України, кримінальне провадження закрито на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2024 року задоволено клопотання захисника та закрито кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки суд дійшов висновку, що наявні підстави для закриття вказаного кримінального провадження на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України.

Так, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 253/2019, наданим 29 жовтня 2019 р. КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради», встановив, що підекспертний ОСОБА_8 страждає недоумством у формі вторинної деменції внаслідок дегенеративного захворювання нервової системи, що згідно із МКХ -10 F02.8. На час проведення вказаної експертизи підекспертний не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. У даному висновку також вказано, що застосування примусових заходів медичного характеру підекспертний ОСОБА_8 не потребує, а потребує постійної опіки та нагляду.

Суд прийняв рішення з урахуванням саме даного висновку від 29 жовтня 2019 року, оскільки судом систематично, протягом 2020-2023 років постановлялись ухвали про призначення судово-психіатричної експертизи, однак, вони поверталися до суду без виконання внаслідок незабезпечення явки підекспертного ОСОБА_8 для проведення вказаних експертиз.

Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження.

Вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України. Зазначає, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №75/2018 від 15.03.2018 року ОСОБА_8 на період часу, що відноситься до інкримінованих щодо нього протиправних дій психічними розладами не страждав та перебував у стані, при якому здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. Натомість на час проведення експертизи виявляв ознаки розладів психіки та поведінки внаслідок органічного ураження головного МКХ-10 F07.0, а, отже, не здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. При цьому експертом встановлено, що застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребував. Також по даному кримінальному провадженню була проведена ще одна судово-психіатрична експертиза 29 жовтня 2019 №253/2019. За висновком цього експерта на час проведення експертизи ОСОБА_8 страждав недоумством у формі вторинної деменції внаслідок дегенеративного захворювання нервової системи, що згідно МКТ- 10 F02.8., і не здатний був усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру підекспертний не потребував, натомість потребував постійної опіки та нагляду. Стверджує, що згідно матеріалів провадження ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення в стані осудності і на момент прийняття судового рішення (26.02.2024) не має даних про його одужання або інших змін у стані його здоров`я. Наголошує, що таких обставин суд повинен був застосувати положення ст. 335 КПК України та зупинити кримінальне провадження щодо обвинуваченого до видужання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про закриття кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 513 КК України, є передчасним.

3 огляду на обставини справи у відповідності до ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження здійснювалось щодо застосування заходів медичного характеру за правилами глави 39 КПК України.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, для прийняття відповідного процесуального рішення.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» встановлено, що ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст. 420 КПК (ст. 513 чинного КПК України), містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зазначені вимоги закону не дотримано, його висновки є передчасними та не ґрунтуються на нормах кримінального та кримінального процесуального закону.

Так, в основу прийняття оскаржуваного рішення суд поклав висновок судово-психіатричної експертизи № 253/2019, наданий 29.10.2019 р. КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради», встановлено, що підекспертний ОСОБА_8 страждає недоумством у формі вторинної деменції внаслідок дегенеративного захворювання нервової системи, що згідно із МКХ -10 F02.8. На час проведення вказаної експертизи підекспертний не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У даному висновку також вказано, що застосування примусових заходів медичного характеру під експертний ОСОБА_8 не потребує, а потребує постійної опіки та нагляду (том 2, а.п. 42-45).

Суд прийняв рішення з урахуванням саме даного висновку від 29.10.2019 року, оскільки судом систематично, протягом 2020-2023 років постановлялись ухвали про призначення судово-психіатричної експертизи, однак, вони поверталися до суду без виконання внаслідок незабезпечення явки підекспертного ОСОБА_8 для проведення вказаних експертиз.

Однак зазначене спростовується висновком судово-психіатричного експерта №75/2018 від 15.03.2018 року (том 4, а.п. 193-198) ОСОБА_8 на період часу, що відноситься до інкримінованих щодо нього протиправних дій психічними розладами не страждав та перебував у стані, при якому здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. Натомість на час проведення експертизи виявляв ознаки розладів психіки та поведінки внаслідок органічного ураження головного МКХ-10 F07.0, а, отже, не здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. При цьому експертом встановлено, що застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребував.

По даному кримінальному провадженню була проведена ще одна судово- психіатрична експертиза від 29.10.2019 №253/2019 (том 5, а.п. 42-45).

Так, згідно висновку цього експерта на час проведення експертизи ОСОБА_8 страждав недоумством у формі вторинної деменції внаслідок дегенеративного захворювання нервової системи, що згідно МКТ- 10 F02.8., і не здатний був усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру підекспертний не потребував, натомість потребував постійної опіки та нагляду.

Відповідно п. 4 ст. 513 КПК України передбачено право суду постановити ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру за умови, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба у застосуванні заходів медичного характеру.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення в стані осудності і на момент прийняття судового рішення (26.02.2024 року) не має даних про його одужання або інших змін у стані його здоров`я.

За таких обставин суд повинен був застосувати положення ст. 335 КПК України та зупинити кримінальне провадження щодо обвинуваченого до видужання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки місцевого суду побудовані на суперечливих, достатньо не перевірених доказах, яким не надано належної правової оцінки та такі висновки не ґрунтуються на нормах кримінального та кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що оскільки наведені порушення є істотними і такими, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, то ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2024 року про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за вчинення кримінальних правопорушень, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5