Провадження №1-кс/369/2444/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

заявника ОСОБА_4

власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за №0001302 від 04 травня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року на адресу суду надійшло вищевказане клопотання. Мотивував його тим, що 26.06.2024 року було проведено обшук квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обшуку вилучено грошові кошти, на які в подальшому ухвалою Києво-Святошиського районного суду Київської області від 05.07.2024 року накладено арешт. Вказав, що грошові кошти, на які накладено арешт, належить ОСОБА_5 . Останній тимчасово мешкав у нього та перебував на лікуванні в Києві після поранення.

Просив суд скасувати арешт накладений на грошові кошти.

У судовому засіданні заявник та власник майна клопотання підтримали, просили суд задовольнити клопотання.

У судовому засіданні прокурор щодо задоволення клопотання заперечував, просив суд відмовити у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, дослідивши матеріали кримінального провадження №0001302 вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Бучанським РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001302, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.07.2024 року, клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001302 від 04.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України задоволено.

Накладено арешт у кримінальному провадженні № 0001302 від 04.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України на виявлені та вилучені в ході обшуку 26.06. 2024 року з 06 год. 48 хв. по 10 год. 15 хв. було проведено обшук в квартирі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме:

- ноутбук марки «Lenovo», сірого кольору, що поміщено до спец. пакету НПУ №WAR1827993;

- мобільний телефон марки «Nokia 15 GDAW574AOO», мобільний телефон марки «Sigma 7560», мобільний телефон марки «Worse 059W9Z1», мобільний телефон марки «iPhone 13 Pro MAX» з сім картою мобільного оператору «lifecell» абонентський номер НОМЕР_1 , що поміщено до спец. пакету НПУ №WAR0057215;

- банківську карту «IdeaBank» № НОМЕР_2 , банківську карту «IdeaBank» № НОМЕР_3 , банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_4 , банківську карту «А-Банк» № НОМЕР_5 , банківську карту «Банк Аваль» № НОМЕР_6 , банківську карту «Монобанк» № НОМЕР_7 , банківську карту «Монобанк» № НОМЕР_8 , банківську карту «Таскомбанк» № НОМЕР_9 , банківську карту «Монобанк» № НОМЕР_10 , банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_11 , банківську карту «Монобанк» № НОМЕР_12 , що поміщено до спец. пакету НПУ №WAR0057209;

- 10 штук сім карток мобільного оператору «lifecell», що поміщено до спец. пакету НПУ №WAR1293414.

Грошові кошти номіналом:

- 1 купюра номіналом 500 грн., серійний номер АЗ26706074;

- 1 купюра номіналом 200 грн., серійний номер ЄД6232827;

- 2 купюри номіналом по 50 євро кожна, серійний номер RA та SC;

- 17 купюр номіналом по 100 євро кожна, серійний номер ЕА, ЕВ, RB, SE, VA, VA, VA, VA, VA, VA, VA, VA, VA, VA, VA, VA, VA;

- 6 купюр номіналом по 200 євро кожна, серійний номер PC33730244B, LF45835407A, PC33730241B, MG19153792A, LB66835671P, MK36268987C, MK20350712B;

- 125 купюр номіналом 100 доларів кожна, серійний номер PC33730247B, PA77402533B, LK81789125E, MF19051929G, PA11490679B, PB26626503K, PB48362039C, GD26170662A, PF81160875B, LF76033585D, ME58629730A, PB59557487M, PA11497406B, LL40466694D, LB040168826F, PF42389465C, MA02268491A, MI02848313A, PB10942756J, MK06910579C, LF33425346A, PF59816936J, MB00423674M, LL89862836E, MB25810444Q, PF049710756, LB31534620U, PH11760247B, MI02036756A, MB41519512F, PF22752530L, MI02848311A, LB95179488S, LC46655114A, LI13468775B, LB89141720A, PB48663888I, LL27157457A, PB62746776E, PB39123027J, PB39123301J, LF48870303J, PB78525619A, PB39123303J, PF86002915J, LB86190994G, PA05597106B, PF86002916J, PB39123304J, ML01174088E, PF14664828J, JH47920320A, LB95374100R, LD49204094C, MB27555752S, MB51734648B, LL77350794C, LF51365513A, LF92376315C, LD51755393B, MB99026743D, LH54741126A, MB9360264C, MH65365187A, MG64025443A, MF19444053G, MG59962511C, LB28419380P, LB71916641J, LH84761624C, LB51830597W, LB18882828C, MC13825032A, PB73927590G, VL72083227C, PA77402564B, PF48806811J, PF31808372K, PF72149012J, PB11066754M, PF34099103J, PJ98215187B, PJ75741947B, PB03366667B, PE84892281C, LE93284022C, PB84894386J, PF42145504H, PL14799921L, PJ63285058A, LB57450594V, MB03917272T, LE33538810E, LE20269299B, LB46658982L, LD29840039A, LB91303124Q, LB8770898V, LF73335388C, LL79330833D, GL67864505A, MB35856120C, LL15566176B, PF46876592J, LL67741240F, PB13224071S, LB19847031K, LB19847033J, LB19847034J, LB19847035J, LA00059705*, PF22752504L, PF54399681J, PB30081063F, LF4272659B, PF24020387D, LB22032521V, PF24020373D, що поміщено до спец. пакету НПУ № WAR1155101.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що звертаючись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна прокурор обґрунтовував своє клопотання тим, що до ЧЧ Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшла письмова заява від ОСОБА_7 , про те, що 24.04.2024 близько 14:00 год. під час перегляду камер відеоспостереження, що розташовані в приміщенні супермаркету "Фора", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , невстановлена особа вчинила шахрайські дії в умовах військового стану. (ЖЄО № 1317 від 03.05.2024 року).

У ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню встановлено, що до вчинення вказаного злочину може бути причетний громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Обич Тернопільської обл., РНОКПП: НОМЕР_13 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , 18.04.204 о 22 год 52 хв. перебуваючи в приміщенні супермаркету мережі ТОВ «Фора», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , здійснив розрахунок грошовими коштами, які отримав злочинним шляхом, а саме за допомогою реєстрації та використання фейкових акаунтів.

В подальшому було проведено обшук квартири та накладено арешт на вищевказане майно.

Як вбачається зі змісту клопотання арешт було накладено на грошові кошти, які належать ОСОБА_5 та були передані ОСОБА_4 на підставі розписки від 08.06.2024, які повинні були бути повернуті після виписки з лікарні. На підтвердження своїх доводів суду було надано розписку, медичну карту стаціонарного хворого, виписку з історії хвороби стаціонарного хворого, посвідчення учасника УБД, довідку про обставини травми, виписку з карткового рахунку.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).

Обов`язковою умовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є наявність достатніх доказів, передбачених ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого (прокурора), який звернувся з клопотанням про арешт майна, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю, який розглядає клопотання.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Однією з основних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Цій засаді кореспондує самостійність слідчого у своїй процесуальній діяльності при здійсненні повноважень та заборона втручання в неї осіб, що не мають на те законних повноважень, передбачені ч.5 ст. 40 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тобто будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом, та має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000, заява № 33202/96). При цьому будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, заява №8793/79).

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт, який було накладено на грошові кошти.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність задовольнити клопотання.

Керуючись ст. ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на грошові кошти ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2024 року у справі 369/11088/24 у кримінальному провадженні №0001302 від 04 травня 2024 року, а саме з грошових коштів номіналом:

- 2 купюри номіналом по 50 євро кожна, серійні номери: RA та SC;

- 17 купюр номіналом по 100 євро кожна, серійні номери: ЕА, ЕВ, RB, SE, VA, VA, VA, VA, VA, VA, VA, VA, VA, VA, VA, VA, VA;

- 6 купюр номіналом по 200 євро кожна, серійні номери: PC33730244B, LF45835407A, PC33730241B, MG19153792A, LB66835671P, MK36268987C, MK20350712B;

- 125 купюр номіналом 100 доларів кожна, серійні номери: PC33730247B, PA77402533B, LK81789125E, MF19051929G, PA11490679B, PB26626503K, PB48362039C, GD26170662A, PF81160875B, LF76033585D, ME58629730A, PB59557487M, PA11497406B, LL40466694D, LB040168826F, PF42389465C, MA02268491A, MI02848313A, PB10942756J, MK06910579C, LF33425346A, PF59816936J, MB00423674M, LL89862836E, MB25810444Q, PF049710756, LB31534620U, PH11760247B, MI02036756A, MB41519512F, PF22752530L, MI02848311A, LB95179488S, LC46655114A, LI13468775B, LB89141720A, PB48663888I, LL27157457A, PB62746776E, PB39123027J, PB39123301J, LF48870303J, PB78525619A, PB39123303J, PF86002915J, LB86190994G, PA05597106B, PF86002916J, PB39123304J, ML01174088E, PF14664828J, JH47920320A, LB95374100R, LD49204094C, MB27555752S, MB51734648B, LL77350794C, LF51365513A, LF92376315C, LD51755393B, MB99026743D, LH54741126A, MB9360264C, MH65365187A, MG64025443A, MF19444053G, MG59962511C, LB28419380P, LB71916641J, LH84761624C, LB51830597W, LB18882828C, MC13825032A, PB73927590G, VL72083227C, PA77402564B, PF48806811J, PF31808372K, PF72149012J, PB11066754M, PF34099103J, PJ98215187B, PJ75741947B, PB03366667B, PE84892281C, LE93284022C, PB84894386J, PF42145504H, PL14799921L, PJ63285058A, LB57450594V, MB03917272T, LE33538810E, LE20269299B, LB46658982L, LD29840039A, LB91303124Q, LB8770898V, LF73335388C, LL79330833D, GL67864505A, MB35856120C, LL15566176B, PF46876592J, LL67741240F, PB13224071S, LB19847031K, LB19847033J, LB19847034J, LB19847035J, LA00059705*, PF22752504L, PF54399681J, PB30081063F, LF4272659B, PF24020387D, LB22032521V, PF24020373D.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_8