Справа №577/3033/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/549/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 липня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Шпотівка, Конотопського району, Сумської області, зареєстрованої: АДРЕСА_1 , громадянку України, не працюючу, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 , в якій остання просить вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 липня 2023 року змінити та призначити їй більш м`яке покарання.

Даним вироком визнано винною ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 02 роки 06 місяців.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченій рахувати з часу затримання.

Позовні вимоги ОСОБА_9 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 1320 грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 566 грн. 34 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачена ОСОБА_7 вважає призначене судом покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції призначаючи обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, не врахував наступні обставини: щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на її утриманні малолітнього сина, ОСОБА_10 , 2014 року народження, яким на даний час опікується бабуся, ОСОБА_11 , оскільки обвинувачена знаходиться в місцях позбавлення волі.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 04 березня 2023 року близько 19 год. 00 хв. поблизу магазину «Лелека» по вул. Кочемазова в м. Конотопа, обвинувачена ОСОБА_12 попросила у потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон марки «SAMSUNG GALAXY A10» вартістю 1020 грн. з сім-картами ПрАТ "Київстар" № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 вартістю по 150 грн. кожна, зателефонувати, на що той погодився. Однак, заволодівши чужим майном шляхом зловживання довірою, не повернула його та розпорядилась ним на власний розсуд.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, обвинувачену ОСОБА_7 , котра підтримала вимоги поданої апеляційної скарги та заявила клопотання закриття кримінального провадження, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з декриміналізацією, відповідно до ЗУ № 3886-ІХ, думку захисника ОСОБА_13 , котра підтримала доводи та клопотання обвинуваченої, прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої про закриття кримінального проваджена, у зв`язку з декриміналізацією, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги та заявленого обвинуваченою клопотання, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 ніким не оспорюються і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку вказаних вимог було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, суд при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі за ч.2 ст. 190 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі строком на 02 роки 06 місяців.

Крім того колегія суддів враховує дані про обвинувачену, яка неодноразово судима, й очевидно, що належних висновків для себе не зробила, та до неї не може бути застосовано більш м`яке покарання, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 190 КК України.

Отже, судом першої інстанції призначене достатнє та необхідне покарання для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Визначена міра покарання, на переконання колегії суддів, відповідає таким принципам призначення покарання, про які йшлося вище, - справедливість - як основна засада права, індивідуалізація покарання - призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи.

Таким чином, обставини, на які вказує обвинувачена ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, судом першої інстанції оцінені й враховані.

Доводи обвинуваченої про утримання нею малолітнього сина, ОСОБА_10 , 2014 року народження, котрого вона не має можливості виховувати, оскільки перебуває в місцях позбавлення волі, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Так, відповідно матеріалам кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_7 рішенням суду була позбавлена батьківських прав відносно сини, ОСОБА_14 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів дійшла висновку, що для обвинуваченої наявність дитини не є стримуючим фактором для ведення законного способу життя, не вчиняючи протиправні дії.

Остання для себе вірних висновків не зробила, стосовно протизаконного ведення життя, та через два дні після ухвалення судом першої інстанції рішення про звільнення її від покарання, повторно вчинила кримінальне правопорушення.

Щодо заявленого клопотання обвинуваченою ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження, у зв`язку з декриміналізацію, колегія суддів зазначає наступне.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року N 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів", яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону N 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону N 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_7 вчинила 04 березня 2023 року.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн., 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону N 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 190 КК України, становив 2684 грн.

Як убачається з досліджених судами попередніх інстанцій матеріалів кримінального провадження, діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_15 в розмірі 1020 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість майна, яким заволоділа ОСОБА_7 становила 1020 грн., тобто меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684 грн., апеляційний суд вважає, що з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України, а саме у даному випадку ч. 2 ст. 190 КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За змістом ч. 3 ст. 479-1 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Беручи до уваги те, що відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності - збільшилася, апеляційний суд вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, чим не погіршується становище обвинуваченого, і щодо такого закриття не заперечують сторони кримінального провадження, у тому числі сторона обвинувачення, котра підтримала заявлене обвинуваченою ОСОБА_7 клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції - скасуванню, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 , задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 липня 2023 року, яким ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, закрити, на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4