Номер провадження: 11-кп/813/239/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представників потерпілої: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченої ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2021 року у кримінальному провадження №0003116 від 08.06.2017 року щодо:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Одеса, громадянки України, з вищою освітою, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком ОСОБА_12 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та їй призначене покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Одночасно, вироком суду обвинувачену ОСОБА_12 звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі п.«ґ» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 85 КК України.

Вироком суду частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_14

Стягнуто з ПрАТ Страхова компанія «Уніка» на користь потерпілої ОСОБА_14 завдану їй майнову шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Уніка» на користь потерпілої ОСОБА_14 завдану їй майнову шкоду, пов`язану із лікуванням та із стійкою втратою працездатності у розмірі 6008,13 грн. (шість тисяч вісім гривень тринадцять копійок).

Стягнуто з ПрАТ «СК «Уніка» на користь потерпілої ОСОБА_14 завдану їй моральну шкоду у розмірі 1321,51 грн. (одна тисяча триста двадцять одна гривня п`ятдесят одна копійка).

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_14 завдану їй майнову шкоду у розмірі 35038 грн.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_14 завдану їй моральну шкоду у розмірі у розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_14 процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 5620 (п`ять тисяч шістсот двадцять) грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у загальній сумі 11034 (одинадцять тисяч тридцять чотири) грн.

В решті позовних вимог вироком суду відмовлено у задоволенні.

Вироком суду вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_12 визнана винуватою у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.

08.06.2017 року, близько 06.55 год., ОСОБА_12 , допустила порушення вимог п. 2.3 б), п. 8.7.3 е), п. 11.4, п. 12.4 та розділу 34, розмітка 1.12 (стоп-лінія) Правил дорожнього руху України, а саме:

п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.8.7.3. Сигнали світлофора мають такі значення:

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

п.11.4. На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Розділ 34. «Дорожня розмітка:

1.12 (стоп-лінія) вказує місце, де водій повинен зупинитися за наявності знака 2.2 або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух».

Порушення виразилось в тому, що в зазначений день та час, водій ОСОБА_12 , керуючи технічно справним автомобілем «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в світлий час доби, здійснюючи рух по сухому асфальтобетонному покриттю проїжджої частини АДРЕСА_2 , де організований двосторонній рух і протилежні половини проїзної частини поділені одинарною білою суцільною лінією дорожньої розмітки, збоку вул. Пантелеймонівська в напрямку вул. В.Арнаутська зі швидкістю не менше 74 км/год. (згідно висновку судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 17-2750/2817/2450 від 20.07.2017 року), уважною не була, за дорожньою обстановкою та її зміною постійно не слідкувала і здійснюючи рух по зустрічній для неї смузі руху та наближаючись до регульованого перехрестя із вул. М.Арнаутська, водій ОСОБА_12 побачила, як на світлофорі їй увімкнувся червоний сигнал, який забороняв рух, проте, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжила, проігнорувала вимоги сигналу світлофору та дорожньої розмітки 1.12. «стоп-лінія», перед якою вона зобов`язана була зупинитися на заборонений сигнал, рухаючись із перевищенням допустимої в населеному пункті швидкості та створюючи небезпеку для інших учасників дорожнього руху, продовжила рух прямолінійно, намагаючись здійснити швидко проїзд через перехрестя, не надала перевагу в русі та скоїла зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 , яка здійснюючи рух в середній смузі проїжджої частини вул. М.Арнаутська, на якій організований односторонній трьох рядний рух, збоку АДРЕСА_3 та здійснювала проїзд вказаного перехрестя на зелений для неї сигнал світлофора. Внаслідок зіткнення обидва транспортні засоби відкинуло на лівий по ходу руху автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 тротуар, де він скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_15 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_14 та пішохід ОСОБА_15 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

Так, потерпіла ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі забою головного мозку середнього ступеню, крововилив у потиличний ріг правого бічного шлуночка, синці тім`яно-скроневої області справа, лобної області зліва; закритий перелом поперечного відростка 5 поперекового хребця справа; закритий вертикальний перелом бічної маси крижі справа, закриті переломи тіл, верхніх та нижніх гілок лонних кісток з обох боків, гілок сідничних кісток з обох боків, які супроводжувалися крововиливом у порожнину малого тазу, синці лівого плеча, правого стегна, області правого колінного суглобу з переходом на гомілку та синець лівої стопи. У ОСОБА_14 розвилися ускладнення закритої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку середнього ступеню, що супроводжувалася крововиливом у потиличний ріг правого бічного шлуночка з ураженням стовбура III пари черепно-мозкового нерву справа, що у свою чергу викликало: параліч окорухового нерва та відповідно до цього паралітичну косоокість; параліч м`яза, що піднімає верхню повіку, через що виникло опущення верхньої повіки правого ока, яка повністю закриває очну щілину (птоз); параліч конвергенції - неможливість повернути очне яблуко до середини й до гори, також на фоні означеної травми у потерпілої виникли вегетативні симптоми ураження центральної нервової системи у вигляді: підвищення сухожилкових рефлексів, згладженості лівої носогубної складки, які у подальшому також потребують експертної оцінки. Чисельні переломі кісток тазу у поєднанні із черепно-мозковою травмою викликають шок тяжкого ступеня та згідно п. 2.1.2, п. 2.1.3 «о» та п. 4.11 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Потерпілий ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі забою головного мозку легкого ступеню, перелом правої скроневої кістки із розповсюдженням на основу середньої черепної ямки, крововилив під м`які мозкові оболонки лівої тім`яної області, садна лобно-тім`яних областей з обох боків; закритий скалковий перелом стернального кінця правої ключиці, закритий компресійний перелом тіла 10 грудного хребця, закриті переломи ребер: 9-12 правих та 6-12 лівих, закриті переломи поперечних відростків, 8-11 грудних хребців зліва, 11 грудного хребця справа, 1-3 поперекових хребців з обох боків, 4 поперекового хребця зліва, які супроводжувалися потраплянням повітря у ліву плевральну порожнину; закритий перелом крила правої здухвинної кістки. Описані ушкодження, згідно п.2.1.3 «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_12 винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з вироком, захисник ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність та необґрунтованість вироку, просить його скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні обвинуваченої ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 до обвинуваченої залишити без розгляду.

Захисник посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, відсутність доказів на підтвердження порушення обвинуваченою ОСОБА_12 Правил дорожнього руху України. Вважає покази свідків суперечливими та такими, що не відповідають дійсності.

Також захисник ставить під сумнів належність та допустимість доказів, які покладені судом в основу обвинувального вироку, а тому просив в ході апеляційного розгляду повторно дослідити докази, а саме усі наявні в матеріалах кримінального провадження документи, відеозаписи (крім відеозапису з реєстратора, який розміщений на диску «Ахеnt»), повторно допитати обвинувачену, потерпілу та свідків. Також захисник просив долучити до матеріалів кримінального провадження копію листа Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 13.09.2021 року за №420-0-11.3421 вих., який був отриманий стороною захисту після ухвалення оскарженого вироку.

Крім того, захисник вказує, що цивільний позов потерпілої підлягає залишенню без розгляду, у зв`язку із необхідністю закриття кримінального провадження. Також посилається на те, що цивільний позов потерпілою поданий з порушенням строків та порядку передбаченого КПК, оскільки він поданий 05.07.2017 року, тобто в час коли ОСОБА_12 ще не було повідомлено про підозру (підозра від 03.10.2017 року).

Також захисник вважає необхідним визнати недопустимим доказом наданий потерпілою висновок №4/11/17, на підставі якого судом стягнуто 500000 грн. моральної шкоди, оскільки він складений експертом ОСОБА_17 із порушенням приписів ЗУ «Про судову експертизу» та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом МЮУ від 08.10.1998 року №53/5.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги захисник посилається на наступне:

- звертає увагу на необґрунтовану відмову суду першої інстанції в задоволенні клопотання про доручення органу досудового розслідування провести слідчий експеримент з метою перевірки показань свідка ОСОБА_18 призвели до неповноти судового розгляду;

- суд не взяв до уваги докази, які спростовують виїзд обвинуваченої ОСОБА_12

на червоний сигнал світлофора, судом не обґрунтовано врахування певної

частини показань свідків та не врахування інших показань, які спростовують

порушення ПДР обвинуваченою ОСОБА_12 ;

- суд не надав оцінки висновку №17-2750/2817/2540 та не зазначив чому взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_14 в частині дотримання нею ПДР (стосовно швидкості руху) та відкинув дані вказаного висновку та показання обвинуваченої ОСОБА_12 ;

- судом не було надано належної оцінки суперечливим показанням свідків

ОСОБА_19 та ОСОБА_18 в частині швидкості руху автомобіля

обвинуваченої ОСОБА_12 ;

- судом неправильно застосовано приписи ст.67 КК України, встановивши наявність обставин, що обтяжують покарання, оскільки неможливим є визнання обтяжуючою обставиною отримання потерпілою тілесних ушкоджень та отримання III групи інвалідності, так як отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень охоплюється кваліфікацією злочину. Крім того, не може бути визнано обтяжуючою обставиною вчинення кримінального правопорушення щодо особи із інвалідністю.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.12.2021 року було частково задоволено апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 , змінено вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2021 року відносно ОСОБА_12 за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та виключено з мотивувальної частини вказаного вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_12 - тяжкі наслідки завдані злочином, оскільки потерпіла ОСОБА_14 , внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень отримала III групу інвалідності (а.п.113-117 т.3).

Постановою Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 20.07.2022 року задоволене касаційну скаргу захисника ОСОБА_13 , скасовано ухвалу Одеського апеляційного суду від 20.12.2021 року та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.п.48-55 т.4).

05.06.2023 року захисник ОСОБА_13 надіслав до апеляційного суду заяву про зупинення адвокатської діяльності, у зв`язку із призовом на війську службу за мобілізацією.

Згідно договору про надання правової допомоги від 21.07.2023 року захист обвинуваченої ОСОБА_12 здійснює адвокат ОСОБА_11 .

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК), проведено за відсутності потерпілого ОСОБА_15 та представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», які, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення судового засідання не заявляли.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації прав учасників судового провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; думку обвинуваченої та її захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; думку представників потерпілої ОСОБА_14 , які також заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на перегляд вироку, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Окрім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вироку суду, обвинувачена ОСОБА_12 не визнала свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, заперечувала порушення нею Правил дорожнього руху України та наполягала на тому, що винуватцем ДТП є саме інший водій ОСОБА_14 , яка рухалася на забороняючий сигнал світлофора.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода обвинуваченого/обвинуваченої з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК.

Захисник ОСОБА_11 звернулась до апеляційного суду із клопотанням про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні та допит свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 по справі.

Клопотання захисника мотивовано тим, що висновок психологічної експертизи №4/11/17 від 15.01.2018 року та висновок експерта №1481 від 24.06.2017 року судово-медичної експертизи ОСОБА_14 , складені з порушенням приписів Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року; висновок №17-2750/2817/2540 судової транспортно-трасологічної, трасологічної та автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів від 20.07.2017 року не відповідає фактичним обставинам справи; лист КП «СМЕП» щодо паспортних даних роботи світлофора не був проаналізований судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами; відеозапис №HCVR_ch11_main_5400_5600.dav судом не проаналізовано узгодженість показань свідка ОСОБА_20 із вказаним відеозаписом; висновок №17-3164 судової автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів від 24.07.2017 року складений з порушеннями та не відповідає фактичним обставинам справи.

Колегією суддів частково задоволено клопотання захисника про повторне дослідження доказів, та під час апеляційного розгляду повторно досліджено такі докази:

- висновок психологічної експертизи №4/11/17 від 15.01.2018 року;

- висновок №17-2750/2817/2540 судової транспортно-трасологічної, трасологічної та автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів від 20.07.2017 року;

- висновок експерта №1481 від 24.06.2017 року судово-медичної експертизи ОСОБА_14 ;

- лист КП «СМЕП» щодо паспортних даних роботи світлофора;

- відеозапис №HCVR_ch11_main_5400_5600.dav;

- висновок №17-3164 судової автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів від 24.07.2017 року.

Разом з цим, обвинувачена та її захисник не змогли надати суду раціонального пояснення необхідності повторного допиту свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 з урахуванням приписів ч.3 ст.404 КПК, та стороною захисту не було доведено, що у вироку суду покази вказаних свідків викладені неповно чи невірно, у зв`язку із чим в повторному допиті свідків було відмовлено (ухвала апеляційного суду від 06.12.2023 року).

Дослідивши частково докази, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в цілому відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, оцінивши надані стороною обвинувачення докази на підтвердження доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_12 відповідно до пред`явленого обвинувачення, визнав обвинувачену винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, зазначивши у вироку відповідні мотиви прийнятого рішення з посиланням на докази.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність вироку фактичним обставинам кримінального провадження, ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки усім доказам у кримінальному провадженні, а також про безпідставне врахування судом доказів, які є недопустимими, колегія суддів приходить до висновку про таке.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції послався на пояснення потерпілої ОСОБА_14 , яка дала суду послідовні та логічні показання щодо місця та обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно показань потерпілої ОСОБА_14 08.06.2017 року, близько 06:50 год., вона рухалась на автомобілі «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по проїзній частині вул.Малої Арнаутської в м.Одесі, де організовано односторонній рух, в середній смузі руху в напрямку вул.Белінського, при загальній наявності трьох смуг для руху. При наближенні до перехрестя з вул.Канатною, переконалась, що здійснює рух на зелений сигнал світлофору, не порушуючи швидкісний режим, рухаючись приблизно 60 км/год., продовжуючи рух, на розі з вул.Канатною отримала удар у праву частину свого транспортного засобу від автомобілю «HONDA CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 . В результаті ДТП її автомобіль відкинуло в бік та вона втратила свідомість. Прийшовши до тями, в лікарні їй повідомили, що вона потрапила в ДТП, внаслідок якої отримала тяжкі тілесні ушкодження. В результаті отриманих травм проходила лікування протягом багатьох місяців, стала інвалідом ІІІ групи та не могла працювати. Також потерпіла повідомила, що матеріальна та моральна шкода, завдана їй злочином, обвинуваченою не відшкодована.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілої ОСОБА_14 допустимим доказом винуватості обвинуваченої, оскільки її показання об`єктивно підтверджуються показаннями свідків: ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , які дали суду послідовні, логічні та взаємодоповнюючі показання щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, які викладені у вироку суду.

Так, свідок ОСОБА_20 пояснив, що 08.06.2017 року, близько 06:50 год., рухався по проїзній частині вул.Малої Арнаутської в м.Одесі в середній смузі руху, з боку вулиці Осіпова в напрямку вул.Белінського. При під`їзді до перехрестя з вул.Канатною перестроївся у праву смугу для руху, оскільки мав намір здійснити правий поворот на вул.Канатну в напрямку вул.Пантелеймонівської. Дочекавшись зеленого сигналу світлофору, розпочавши рух, при виконанні правового повороту на вул.Канатну, він побачив наближення назустріч по вул.Канатній з боку вул.Пантелеймонівської автомобіля «Хонда» сірого кольору. Після цього зліва від себе він почув звук удару та у дзеркало заднього виду побачив зіткнення зазначеного автомобілю «Хонда» та іншого автомобілю сірого кольору. Також свідок зазначив, що на момент зазначеної ДТП його автомобіль був обладнаний відеореєстратором, який працював у штатному режимі, який він в подальшому з картою пам`яті надав слідчому під час проведення досудового розслідування.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що на момент досліджуваної події, працював водієм тролейбусу. 08.06.2017 року, керуючи тролейбусом «ЮМЗ» бортовий номер НОМЕР_3 , здійснюючи лівий поворот з вул.Маріїнінської на Італійський бульвар його «підрізав» автомобіль «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала жінка в окулярах. Потім він продовжив рух по маршруту та здійснивши поворот на вул.Канатну з Італійського бульвару, здійснив зупинку на зупинці «Палладіум» по АДРЕСА_4 . Перебуваючи на зупинці, близько 06:50 год., побачив попереду себе у попутному напрямі руху автомобіль «HONDA CR-V», який раніше його «підрізав». Зазначений автомобіль рухався на швидкості близько 80 км/год., та виїхавши на зустрічну смугу руху, здійснив обгін автомобілю темного кольору який рухався в попутному для нього напрямку. Під`їхавши до перехрестя вул.Канатної та вул.Малої Арнаутської, на червоний сигнал світлофору, продовжуючи здійснювати рух по зустрічній смузі руху, автомобіль «HONDA CR-V» виїхав на перехрестя вул.Канатної та вул.Малої Арнаутської. В цей час, відволікшись на секунду для розрахунку пасажирів, він почув звук удару та побачив, що зазначений ним автомобіль «HONDA CR-V» зіткнувся з іншим автомобілем на зазначеному перехресті.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що на момент досліджуваної події працював водієм тролейбусу. 08.06.2017 року, близько 06:50 року, керуючи тролейбусом «Шкода» бортовий номер НОМЕР_4 , рухався по вул.Канатній зі сторони вул.Великої Арнаутської в сторону вул.Пантелеймонівської в м.Одесі. Під час руху побачив, як назустріч йому в його смузі, здійснює рух автомобіль «HONDA CR-V» під керуванням жінки в окулярах. Прийнявши вправо, він уникнув ДТП та у ліве дзеркало заднього виду побачив, що автомобіль «HONDA CR-V», продовжуючи здійснювати рух по зустрічній смузі, на червоний сигнал світлофору, колір якого він також побачив у дзеркалі заднього виду, виїхав на перехрестя, де допустив зіткнення з іншим автомобілем.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав допустимими доказами винуватості обвинуваченої ОСОБА_12 , показання потерпілої ОСОБА_14 , та вищевказаних свідків у кримінальному провадженні, оскільки вони об`єктивно підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, які були дослідженні судом, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.06.2017 року зі схемою ДТП та фото таблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто місце ДТП на перехресті вулиць Канатної та Великої Арнаутської у м.Одесі та зафіксовано факт дорожньо-транспортної пригоди та зовнішні механічні пошкодження транспортних засобів «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- висновком №17-2750/2817/2540 від 20.07.2017 року судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, відповідно до якого в умовах пригоди автомобіль «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , передньою частиною ударно взаємодіяв з правим бортом автомобілю «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під кутом між їхніми поздовжніми осями 80…85° при відліку проти годинникової стрілки за точкою перетину осей від осі автомобіля «Chevrolet Aveo» до осі автомобілю «HONDA CR-V». Зіткнення автомобілів відбулося в рівні середньої смуги руху по ходу автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , і на рівні зустрічної смуги руху автомобіля «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Швидкість руху автомобіля «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , більше 74 км/год.;

- висновком №17-2752 від 20.07.2017 року судової автотехнічної експертизи по дослідженню систем керування та ходової частини автомобіля «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до якого ходова частина, рульове керування й гальмівна система автомобіля «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент проведеного дослідження перебували в працездатному стані й забезпечували водієві технічну можливість рухатися й утримувати автомобіль у будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомої йому ефективністю. В цих системах не було несправностей, які могли б обумовити раптове для водія відведення автомобіля від обраного напрямку руху або відмову систем;

- висновком №17-2551 від 20.07.2017 року судової автотехнічної експертизи по дослідженню систем керування та ходової частини автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до якого ходова частина, рульове керування й гальмівна система автомобіля «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент проведеного дослідження перебували в працездатному стані й забезпечували водієві технічну можливість рухатися й утримувати автомобіль у будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомої йому ефективністю. В цих системах не було несправностей, які могли б обумовити раптове для водія відведення автомобіля від обраного напрямку руху або відмову систем;

- висновком №17-3164 від 24.07.2017 року судової автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 і «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до якого створення небезпечної ситуації на перехресті було обумовлене виїздом автомобіля «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 на перехрестя на червоний для нього сигнал світлофора, водій цього транспортного засобу мав технічну можливість уникнути ДТП. Фактичні дії водія автомобіля «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП. Водій автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в умовах пригоди не мав технічної можливості як з фактичної, так і з допустимої у населеному пункті швидкості уникнути зіткнення з автомобілем «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , й подальшого наїзду при аварійному русі на пішохода;

- висновком №1481 від 29.06.2017 року судово-медичної експертизи, яким встановлено характер пошкоджень, виявлених в потерпілої ОСОБА_14 , відповідно до якого в ОСОБА_14 виявлено наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі забою головного мозку середнього ступеню, крововилив у потиличний ріг правого бічного шлуночка, синці тім`яно-скроневої області справа, лобної області зліва; закритий перелом поперечного відростка 5 поперекового хребця справа; закритий вертикальний перелом бічної маси крижі справа, закриті переломи тіл, верхніх та нижніх гілок лонних кісток з обох боків, гілок сідничних кісток з обох боків, які супроводжувалися крововиливом у порожнину малого тазу, синці лівого плеча, правого стегна, області правого колінного суглобу з переходом на гомілку та синець лівої стопи. У ОСОБА_14 розвилися ускладнення закритої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку середнього ступеню, що супроводжувалася крововиливом у потиличний ріг правого бічного шлуночка з ураженням стовбура III пари черепно-мозкового нерву справа, що у свою чергу викликало: параліч окорухового нерва та відповідно до цього паралітичну косоокість; параліч м`яза, що піднімає верхню повіку, через що виникло опущення верхньої повіки правого ока, яка повністю закриває очну щілину (птоз); параліч конвергенції - неможливість повернути очне яблуко до середини й до гори, також на фоні означеної травми у потерпілої виникли вегетативні симптоми ураження центральної нервової системи у вигляді: підвищення сухожилкових рефлексів, згладженості лівої носогубної складки. Зазначені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону рухаючогося автомобіля в момент зіткнення транспортних засобів та могли утворитися 08.06.2017 року. Чисельні переломі кісток тазу у поєднанні із черепно-мозковою травмою викликають шок тяжкого ступеня та згідно п. 2.1.2, п. 2.1.3 «о» та п. 4.11 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;

- висновком №1573 від 28.09.2017 року судово-медичної експертизи щодо характеру пошкоджень, виявлених в потерпілого ОСОБА_15 , відповідно до якого в ОСОБА_15 виявлено наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі забою головного мозку легкого ступеню, перелом правої скроневої кістки із розповсюдженням на основу середньої черепної ямки, крововилив під м`які мозкові оболонки лівої тім`яної області, садна лобно-тім`яних областей з обох боків; закритий скалковий перелом стернального кінця правої ключиці, закритий компресійний перелом тіла 10 грудного хребця, закриті переломи ребер: 9-12 правих та 6-12 лівих, закриті переломи поперечних відростків, 8-11 грудних хребців зліва, 11 грудного хребця справа, 1-3 поперекових хребців з обох боків, 4 поперекового хребця зліва, які супроводжувалися потраплянням повітря у ліву плевральну порожнину; закритий перелом крила правої здухвинної кістки. Зазначені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, якими могли бути частини кузову рухомого автомобілю в момент контактування з тілом постраждалого, а також внаслідок його подальшого падіння на дорожнє покриття та могли бути заподіяні 08.06.2017 року. Описані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;

- протоколом огляду речових доказів від 09.06.2017 року з додатком у вигляді лазерного диску з написом «Арена», на якому знаходиться відеозапис з камери зовнішнього спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , відповідно до огляду якого встановлено, що на ньому частково зафіксовано момент руху автомобіля під керуванням обвинуваченої по проїжджій частині вул. Канатної на перехресті з вул. Малою Арнаутською в м. Одесі в напрямку з вул. Пантелеймонівської в бік вул. Великої Арнаутської по зустрічній полосі руху.

Суд першої інстанції визнав наведені докази узгодженими між собою, належними, допустимими та такими, що в повному обсязі доводять вину ОСОБА_12 в порушенні ПДР України, наслідком якого сталося зіткнення транспортних засобів, що спричинило потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідивши й зіставивши надані стороною обвинувачення докази дійшов обґрунтованого висновку, що їх сукупність є достатньою для визнання ОСОБА_12 винуватою за ч.2 ст.286 КК України, в порушені правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.

Разом з тим, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято в якості доказу сторони обвинувачення показання свідка ОСОБА_21 , оскільки останній в судовому засіданні не зміг конкретизувати обставини події, дату, час та її учасників.

Місцевий суд обґрунтовано критично оцінив доводи обвинуваченої стосовно не порушення нею Правил дорожнього руху, та визнав їх спробою обвинуваченої уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_14 є такими, що варті довіри, оскільки вони в цілому узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , а також письмовими доказами.

Сторона захисту фактично не заперечує, що ОСОБА_12 стала учасником дорожньо-транспортної пригоди, як водій автомобіля «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що мала місце 08.06.2017 року, о 06:55 год., на перехресті вулиць Канатна та Мала Арнаутська в м. Одесі.

Разом з цим, обвинувачена наполягає на тому, що здійснювала рух транспортним засобом у відповідності до Правил дорожнього руху України, а винуватцем ДТП є саме інший водій потерпіла ОСОБА_14 .

Проте, заперечення обвинуваченої щодо порушення нею ПДР України, спростовуються доказами у кримінальному провадженні, зокрема безпосередньо дослідженим судом першої інстанції та апеляційним судом, висновком судової автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , №17-3164 від 24.07.2017 року, відповідно до якого створення небезпечної ситуації на перехресті було обумовлене виїздом автомобіля «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехрестя на червоний для нього сигнал світлофора, водій цього транспортного засобу мав технічну можливість уникнути ДТП. Фактичні дії водія автомобіля «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.

Належні дії водія автомобіля «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в умовах події регламентувалися вимогами пункту 8.7.3 е) ПДР, який забороняв виїзд на перехрестя на червоний сигнал світлофора.

Належні дії водія цього автомобіля також слід розглядати у світлі вимог пунктів 12.4 та 11.4 ПДР України, які забороняли йому рух зі швидкістю понад 60 км/год. по зустрічній смузі.

Тобто, вказаним висновком експерта підтверджується, що причинно-наслідковий зв`язок із виниклою ДТП, внаслідок якої потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, полягає у порушенні Правил безпеки дорожнього руху України (п.8.7.3«е»), саме водієм ОСОБА_12 . Також висновком експерта встановлено порушення обвинуваченою п.11.4 та 12.4 ПДР України.

При цьому, згідно вказаного висновку, водій автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ( ОСОБА_14 ) в умовах пригоди не мав технічної можливості як з фактичної, так і з допустимої у населеному пункті швидкості уникнути зіткнення з автомобілем «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , й подальшого наїзду при аварійному русі на пішохода.

Вказаний висновок повністю узгоджується із показаннями потерпілої ОСОБА_14 .

Рух обвинуваченої ОСОБА_12 на червоний сигнал світлофора також підтверджується показами свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та дослідженим під час апеляційного розгляду відеозаписом обставин події.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів обвинуваченої ОСОБА_12 та її захисника про те, що свідки надали суду завідомо неправдиві показання, оскільки у колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів покази вказаних свідків, з огляду на їх узгодженість із показами потерпілої та іншими письмовими доказами.

Твердження обвинуваченої про те, що не проведення слідчого експерименту зі свідками сторони обвинувачення є підставою для визнання їх показань недостатніми і недостовірними доказами, колегія суддів оцінює критично, оскільки наведені у вироку показання свідків в цілому є послідовними, узгоджуються між собою, із протоколом огляду, висновками експертів та іншими доказами, а підстав для перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення не судом встановлено.

Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної, трасологічної та автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 20.07.2017 року №17-2750/2817/2540, швидкість руху автомобіля «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становила більше 74 км/год., що місцевим судом вірно визнано суттєвим перевищенням швидкості водія ОСОБА_12 в умовах населеного пункту.

Доводи сторони захисту про те, що покази свідків різняться стосовно визначення точної швидкості руху учасників ДТП, колегія суддів визнає необґрунтованими та звертає увагу, що свідки - очевидці ДТП не є експертами, тому швидкість руху автомобілів визначено ними приблизно з урахуванням їх суб`єктивного сприйняття відповідних обставин. Більш того, в даному кримінальному провадженні швидкість автомобілів визначена експертним шляхом.

Доводи сторони захисту про те, що ДТП виникла внаслідок перевищення швидкості руху автомобіля під керуванням потерпілої ОСОБА_14 , колегія суддів визнає неспроможними, з огляду на те, що правомірність чи не неправомірність керування автомобілем потерпілою не перебуває в причино-наслідковому зв`язку із фактом дорожньо-транспортної пригоди, оскільки згідно висновку судової автотехнічної експертизи №17-3164 від 24.07.2017 року щодо обставин зіткнення транспортних засобів, саме дії водія автомобіля «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в умовах події, з позиції експертного аналізу, перебувають у причинному технічному зв`язку з фактом ДТП.

Так, згідно вказаного висновку, експертом встановлено, що у даній конкретній ситуації, перевищення швидкості автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 ( ОСОБА_14 ), (більше 66 км/год.) на розвиток пригоди не впливало.

Експертом також враховано, що при умові руху автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зі швидкістю 70 км/год. (прийнято, виходячи з пропорцій перевищення швидкості автомобілем «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - розрахункова 74 км/год., прийнята 80 км/год.), за 0,8 секунди він подолав 15,5 метрів. За умов руху зі швидкістю 60 км/год. цю відстань він подолав би за 0,9 секунди. Тобто, експертом встановлено, що у розпорядженні водія автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за цих умов було б додатково 0,1 секунди, що безумовно було недостатньо для реагування водія на небезпеку. Водій автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в умовах пригоди не мав технічної можливості як з фактичної, так і з допустимої у населеному пункті швидкості, уникнути зіткнення з автомобілем «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , й подальшого наїзду при аварійному русі на пішохода. Наведені обставини свідчать, що в діях водія автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вбачається ознак причинного зв`язку із зіткненням.

Тобто, версія обвинуваченої про те, що дорожньо-транспортна пригода виникла внаслідок перевищення швидкості руху автомобіля під керуванням потерпілої ОСОБА_14 , повністю спростовується висновками вищевказаної експертизи.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується із висновками місцевого суду про недопустимість як доказів у кримінальному провадженні протоколу огляду речових доказів від 27.06.2017 року з додатками у виді «скріншотів» та лазерного диску «Axent», на якому міститься відеозапис з відео реєстратору, встановленого на автомобілі «Вольво», яким на момент досліджуваної події керував свідок ОСОБА_20 , з огляду на невідповідність таких висновків положенням кримінального процесуального закону та судовій практиці касаційного суду.

Так, відповідно до приписів ч.2 ст.100 КПК - речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій його було надано. Сторона кримінального провадження, якій надано речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються у протоколі огляду. Таким чином, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 100 КПК речовий доказ або документ може бути надано стороні кримінального провадження добровільно, або на підставі судового рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, наявний у справі диск «Axent» на якому міститься відеозапис з відео реєстратору, встановленого на автомобілі «Вольво», яким на момент досліджуваної події керував свідок ОСОБА_20 , був добровільно наданий останнім органу досудового розслідування, а тому слідчому не було необхідності звертатися з відповідним клопотанням до слідчого судді для отримання копії запису, що не суперечить вимогам КПК України.

Верховний Суд у постанові від 10.09.2020 року (справа №751/6069/19) зазначив, що матеріальний носій це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений слідчим до матеріалів провадження в якості речового доказу диск «Axent» з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді у виді файлів.

З матеріалів кримінального провадження та змісту вироку вбачається, що стороною захисту не оспорювався факт того, що на вказаному відеозаписі зображена подія ДТП, яка мала місце 08.06.2017 року за участю автомобіля під керуванням обвинуваченої ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_14 .

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_20 підтвердив, що на момент вказаної ДТП його автомобіль був обладнаний відеореєстратором, який працював у штатному режимі. Відеозапис зафіксованої події свідок надав слідчому під час проведення досудового розслідування.

В подальшому наданий свідком ОСОБА_20 відеозапис був оглянутий слідчим, про що складено відповідний протокол огляду речових доказів від 27.06.2017 року та винесено постанову про визнання та приєднання диску «Axent» до матеріалів кримінального провадження вказаного запису в якості речового доказу (а.п.155-163 т.2).

З огляду на наведене, колегія суддів критично відноситься до висновків суду першої інстанції про недопустимість у якості доказів у кримінальному провадженні протоколу огляду речових доказів від 27.06.2017 року з додатками у виді «скріншотів» та лазерного диску «Axent», на якому міститься відеозапис з відео реєстратору автомобіля «Вольво», яким на момент досліджуваної події керував свідок ОСОБА_20 та в подальшому був добровільно виданий слідчому, з посиланням на те, що він не є оригінальним носієм інформації.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного слід констатувати, що порядок отримання стороною обвинувачення від свідка ОСОБА_20 вказаного відеозапису та процесуальна фіксація цих доказів відповідає наведеним вимогам кримінального процесуального закону.

При цьому, необхідно зважати на те, що згідно з ч.4 ст.132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування варто враховувати можливість отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Отримання тимчасового доступу до речей, документів і, за наявності підстав для того, розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, обумовлене, за приписами ст.163 КПК, необхідністю доведення стороною кримінального провадження наявності достатніх підстав вважати, що без такого доступу та вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

За відсутності таких обставин, тим більше за умови добровільного надання документів стороною чи учасником кримінального провадження, у володінні яких вони перебувають, не виникає підстав та умов до звернення з клопотанням до слідчого судді стосовно застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до документів і речей.

Висновки місцевого суду, що наданий свідком ОСОБА_20 відеозапис є не оригіналом документа, а його копією, є безпідставними з огляду на практику Верховного Суду в постанові від 31.03.2021 року (справа №33/1539/16-к) та в постанові від 18.07.2024 року (справа №718/948/23).

Так, касаційний суд у вказаних рішеннях звернув увагу, що документом, як одним із джерел доказів відповідно до ст. 99 КПК є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали відеозапису та електронні носії інформації.

Згідно із Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» (ст. 5), ДСТУ 7157:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.03.2010 року №8 «Інформація та документація. Видання електронні. Основні види та вихідні відомості», електронним є документ, де інформація подана у формі електронних даних і для використання якого потрібні засоби обчислювальної техніки. Диски як матеріальні носії є способом збереження інформації з електронного документа, головною особливістю якого є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія, де оригінал електронного документа може існувати на різних носіях, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних про те, що наданий свідком ОСОБА_20 диск містить електронні документи, створені

не відеореєстратором під час ДТП, що сталася 08.06.2017 року, а в інший час чи за інших обставин чи спосіб.

Доводи сторони захисту не спростовують висновку апеляційного суду про належність та допустимість зазначеного доказу.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів вбачає підстави для зміни вироку шляхом виключення з мотивувальної частини вироку висновків суду першої інстанції про недопустимість у якості доказів у кримінальному провадженні протоколу огляду речових доказів від 27.06.2017 року з додатками у виді «скріншотів» та лазерного диску «Axent», на якому міститься відеозапис з відео реєстратору, встановленого на автомобілі «Вольво», яким на момент досліджуваної події керував свідок ОСОБА_20 .

З урахуванням викладеного, доводи сторони захисту про недопустимість як доказу висновку експерта №17-3164 від 24.07.2024 року судової автотехнічної експертизи, з посиланням на те, що він ґрунтується на підставі недопустимого запису з відеореєстратора, який розміщений на диску «Ахеnt», є безпідставними. Більш того, колегія суддів звертає увагу, що окрім вказаного диску, предметом дослідження судової експертизи були й інші матеріали кримінального провадження

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи сторони захисту стосовно невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження фактично носять декларативний характер.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду провадження, виконав вимоги кримінального процесуального закону, забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на які в своїй апеляційній скарзі посилався захисник, навів їх детальний аналіз та з достатньою повнотою надав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості та достовірності.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів сторони захисту про незаконність та необґрунтованість оскарженого вироку з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо доведеності вини обвинуваченої.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані суду докази, чітко сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_12 суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, характер та спосіб скоєння кримінального правопорушення та його наслідки, відсутність пом`якшуючих обставин та обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю потерпілого ОСОБА_15 , який був інвалідом ІІ групи, обставини що характеризують особу обвинуваченої, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Саме таке покарання, на думку апеляційного суду відповідає положенням ст.65 КК України та за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Одночасно, місцевий суд на законних підставах звільнив обвинувачену ОСОБА_12 від призначеного покарання на підставі п. «ґ» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.85 КК України.

Порушень щодо розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_16 , процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні колегією суддів не встановлено.

Разом з цим, з оскарженого вироку вбачається невірне визначення судом першої обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 5 п.2 ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку зазнаються обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Частиною 4 ст.67 КК України визначено, що якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Разом з цим, як вбачається з мотивувальної частини оскарженого вироку, суд першої інстанції не дотримався наведених вимог закону, оскільки кваліфікувавши дії обвинуваченої ОСОБА_12 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілим тяжкі тілесні ушкодження, визнав однією із обставин, яка обтяжує покарання обвинуваченої тяжкі наслідки, завдані злочином, оскільки потерпіла ОСОБА_14 внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень отримала ІІІ групу інвалідності, що суперечить вимогам ч.4 ст.67 КК України.

Встановлені апеляційним судом обставини є підставою для зміни вироку шляхом виключення з мотивувальної частини посилання суду першої інстанції, як на обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_12 - тяжкі наслідки, завдані злочином, оскільки потерпіла ОСОБА_14 , внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень отримала ІІІ групу інвалідності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч.1 ст.408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне оскаржений вирок суду змінити, шляхом виключення з мотивувальної частини вироку посилання суду про недопустимість у якості доказів у кримінальному провадженні протоколу огляду речових доказів від 27.06.2017 року з додатками у виді «скріншотів» та лазерного диску «Axent», на якому міститься відеозапис з відео реєстратору, встановленого на автомобілі «Вольво», яким на момент досліджуваної події керував свідок ОСОБА_20 , а також посилання суду першої інстанції як на обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченої - тяжкі наслідки, завдані злочином, оскільки потерпіла ОСОБА_14 внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень отримала ІІІ групу інвалідності.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2021 року в кримінальному проваджені №0003116 від 08.06.2017 року, яким ОСОБА_12 засуджена за ч.2 ст.286 КК України змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку висновки суду першої інстанції про недопустимість у якості доказів у кримінальному провадженні протоколу огляду речових доказів від 27.06.2017 року з додатками у виді «скріншотів» та лазерного диску «Axent», на якому міститься відеозапис з відео реєстратору, встановленого на автомобілі «Вольво», яким на момент досліджуваної події керував свідок ОСОБА_20 .

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції, як на обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_12 тяжкі наслідки, завдані злочином, оскільки потерпіла ОСОБА_14 , внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень отримала ІІІ групу інвалідності.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4