ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/593/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/275/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжні заходи
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_7 -адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 (м.Борщів) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області задоволено.

Застосовано до ОСОБА_7 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном до 03 жовтня 2024 року.

Строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_7 вирішено обчислювати з моменту її затримання, а саме з 05 серпня 2024 року.

Визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560,00грн. гривень для внесення на депозитний рахунок: ТУ ДСА України у Тернопільській області на р/р UA0003454, МФО 820172, ідентифікаційний код (код за ЄДРПОУ) 26198838, отримувач: ДКСУ, м.Київ, призначення платежу: застава за ОСОБА_7 на підставі ухвали Борщівського районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2024 року у кримінальному провадженні №0000087, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 квітня 2024 року.

У випадку внесення застави, визначено покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та/або суду із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому вона перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- уникати спілкування з потерпілими та свідками по справі.

В апеляційній скарзі захисник просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби.

Свої доводи аргументує тим, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні, а підозра є необґрунтованою.

Зокрема слідчим суддею безпідставно застосовано до ОСОБА_7 положення п.2 ч.2 ст.183 КПК України, оскільки на момент застосування запобіжного заходу у неї вже завершився іспитовий строк 08.02.2024 року, тому вона вважається раніше не судимою особою в силу вимог ст.89 КК України, а також їй не було повідомлено про підозру у вчиненні нового злочину.

Вказує, що застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу було б цілком достатнім для досягнення мети кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваної та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, доводи прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а апеляцію такою, що не підлягає до задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як слідує з оскаржуваної ухвали, старший слідчий СВ ВП №1 (м.Борщів) Чортківського районного відділу поліції ГУ НП в Тернопільській області ОСОБА_9 за погодженням прокурора Борщівського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 .

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, також суд прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Так, відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Згідно ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та прокурор при розгляді клопотання вказували про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, що свідчить про існування ризику, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а відтак, перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, що є нетяжким злочином.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає вірними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами, які детально викладені в ухвалі слідчого судді.

Так, предметом дослідження, аналізу та оцінки слідчим суддею було надані органом досудового розслідування докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме у заявах та поясненнях потерпілих, протоколах огляду предмету, протоколі огляду речей.

Колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що надані суду в межах розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу матеріали свідчать про існування обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Згідно практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена усправі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Таким чином твердження сторони захисту стосовно здійснення слідчим суддею неналежної перевірки обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення є необґрунтованими та спростовуються матеріалами провадження. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність і вмотивованість наведеного висновку слідчого судді під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зазначені у клопотанні обставини підозри особи підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, наведених у матеріалах клопотання. В той же час на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року, де Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Задовольняючи зазначене клопотання слідчого, слідчий суддя вмотивував своє рішення про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , також наявністю ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а відтак перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваної, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що остання може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до матеріалів провадження, 20 червня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Однак підозрювана ОСОБА_7 на виклики слідчого та суду не з`являлася, у зв`язку із чим досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 12 квітня 2024 року за №0000087, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України було зупинено та оголошено підозрювану в розшук 09 липня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 червня 2024 року клопотання прокурора про дозвіл на затримання підозрюваної для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні за №0000087, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, задоволено. Надано дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_7 з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначено, що ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу 28 грудня 2024 року або з моменту приводу підозрюваної чи добровільного з`явлення її до суду, відкликання ухвали прокурором.

ОСОБА_7 затримано 05 серпня 2024 року о 17.00 год. на підставі ухвали Борщівського районного суду в Тернопільській області від 28 червня 2024 року в м.Тернополі, вул.Котляревського,69, та поміщено її в ІТТ м.Теребовля Тернопільського району Тернопільської області, а 06 серпня 2024 року доставлено в суд.

Зазначені обставини були досліджені слідчим суддею при встановленні доведеності прокурором ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування і суду під час розгляду клопотання слідчого, та належним чином мотивовані в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що й ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК вчинити інше кримінальне правопорушення, апеляційний суд враховує те, що до суду першої інстанції органом досудового розслідування скеровано три обвинувальні акти щодо ОСОБА_7 за вчинення нею аналогічних злочинів, що може свідчити про стійку протиправну поведінку останньої. При цьому сама підозрювана ніде не працює та немає постійного джерела доходу.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останній кримінального правопорушення, а тому вважає, що необрання їй запобіжного заходу, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення досудового розслідування кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК.

З таким висновком слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.

Твердження апелянта про те, що суд не взяв до уваги особу підозрюваної та міцність її соціальних зв`язків - не відповідає даним обставинам провадження, оскільки слідчий суддя в повній мірі та у визначеному законом порядку врахував всі обставини при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з видом застосованого щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання її під вартою, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ч.1 ст.89 КК України, якою передбачено порядок погашення судимості, визначено такими, що не мають судимості особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 вироком Борщівського районного суду від 08 серпня 2022 року була засуджена за ч.2 ст.190 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з встановленням іспитового строку терміном на 1 рік та 6 місців.

Частиною 2 ст.2 КК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

В даному випадку, матеріали провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_7 під час дії іспитового строку вчинила нове кримінальне правопорушення, за яке її було визнано винною з постановленням про це обвинувального вироку суду.

При цьому підозра у вчиненні злочину не є тотожним поняттям із вчиненням нового кримінального правопорушення, яке безумовно має бути доведено не інакше, як на підставі обвинувального вироку суду.

Також матеріали провадження не містять відомостей про те, що протягом зазначеного іспитового строку рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням було скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Таким чином, враховуючи відсутність обов`язкових підстав, які були б перешкодою для погашення судимості, колегія суддів приходить до висновку, що на час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 є погашеною, оскільки термін іспитового строку закінчився 08 лютого 2024 року, а отже під час обрання запобіжного заходу, в силу вимог ст.89 КК України, остання вважається раніше не судимою особою.

Відомості по даному кримінальному правопорушенню вперше були внесені до ЄРДР за №0000087 14.04.2024 року.

Частиною 2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи: п.3 - яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину; п. 4 - яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Отже, виходчи зі змісту вказаної норми, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою можливий відносно раніше не судимої особи за умови вчинення нею кримнільного правопорушення, за яке законом встановлено покарання на терімн до п`яти років та понад п`ять років позбавлення волі.

В даному випадку ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, санкцією якої передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на термін до трьох років.

Отже, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на термін до трьох років, тому слідчий суддя позбавлений був можливості застосовувати щодо останньої запобіжний захід у виді тримання її під вартою, а отже керуватися вимогами п.2 ч.2 ст.183 КПК України.

У зв`язку із наведеним, а також враховуючи доведеність прокурором обставин, передбачених ст. 194 КПК України, тобто наявність обґрунтованої підозри та наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає за можливе застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який на думку колегії суддів є необхідним та достатнім для запобігання встановлених наявних ризиків, зазначених вище.

Натомість, з урахуванням особи підозрюваної, її процесуальної поведінки під час здійснення досудового розслідування, а також конкретні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що визначений вид запобіжного заходу у певну пору доби не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної та не буде достатнім для досягнення мети кримінального провадження.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч.3 ст.407 КПК України, ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою належить скасувати та постановити нову ухвалу, котрою клопотання слідчого задовольнити частково, застосувати до підозрюваної цілодобовий домашній арешт з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 179, 407, 422 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 -адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 (м.Борщів) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою її реєстрації у АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки, визначені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора та/або суду із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому вона перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками по справі.

Строк дії ухвали визначити до 03 жовтня 2024 року.

Контроль за виконання даної ухвали покласти на процесуального прокурора у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді