справа № 203/4180/23
№ провадження 1-кп/208/97/24
УХВАЛА

Іменем України

17 липня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 ,

їх захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

його захисника ОСОБА_10

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області клопотання прокурора, про продовження обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

в межах кримінального провадження № 0000150 внесеного 20.05.2022 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця міста Кривий Ріг, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч.4 і ч. 3 ст.28 ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця міста Кривий Ріг, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, раніше не судимого;

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч.4 і ч. 3 ст.28 ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Вільногірськ, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , не одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого;

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч.4 і ч. 3 ст.28 ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, уродженця міста Жовті Води, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , не одруженого, раніше не судимого;

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч.4 і ч. 3 ст.28 ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Вільногірськ, працюючого на посаді помічника машиніста однокошового екскаватора Вільногірська філія AT «Об`єднана Гірничо-Хімічна Компанія», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , не одруженого, раніше не судимого,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч.4 і ч. 3 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, суд -

встановив:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк застосування якого спливає 24.07.2024.

Проте з врахуванням строку застосованого запобіжного заходу, враховуючи клопотання про його продовження, наявні підстави для вирішення питання про продовження такого строку.

Враховуючи зазначене, прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та в ході судового засідання підтримано з підстав зазначених у клопотанні. Підставою для продовження обраного запобіжного заходу заявлено наявність ризиків визначених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували як на час обрання запобіжного заходу, так і не зникли на час розгляду клопотання, та є актуальними, з врахуванням характеризуючих даних на обвинувачених, тяжкість злочинів, в яких останні обвинувачуються. Підставами для звернення із даним клопотанням наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінального правопорушення за пред`явленим їм обвинуваченням, яке підтверджено показами свідків, та матеріалами кримінального провадження; тяжкість кримінального правопорушення; відсутність офіційного місця роботи, та інше; тяжкість можливого покарання, у разі визнання обвинувачених винними у скоєнні злочину, що у своїй сукупності на думку обвинувачення, об`єктивно обґрунтовує заявлене клопотання, та жодний запобіжний захід, крім тримання під вартою не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник заперечували проти клопотання прокурора, прохали врахувати відсутність ризиків заявлених прокурором, та фактичний строк тримання під вартою обвинуваченого, його роль за обвинуваченням. Посилання на тяжкість обвинувачення не може бути єдиною підставою для тримання його підзахисного під вартою, який має сім`ю, постійне місце проживання, місце роботи, а тому необхідним є зміна запобіжного заходу на більш м`який, що буде відповідати приписам КПК, та не буде порушувати права його підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 заявили про необґрунтованість заявленого клопотання і також просили змінити обраний запобіжний захід на інший більш м`який, також пославшись на відсутність заявлених ризиків, час перебування обвинуваченого під вартою, наявність родинних зв`язків у ОСОБА_6 , який є єдиним членом родини для свого батька ОСОБА_12 , та який за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідив підстави та обґрунтування заявленого клопотання, суд приходить до наступного висновку.

При вирішенні вказаного питання судом приймалось до уваги те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, тяжкість можливих наслідків уникнення від слідства і серйозність пред`явленого обвинувачення, необхідність попередити тиск на свідків. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно зст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений, може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Судом встановлено, що інкримінований обвинуваченим злочин, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких. Такий злочин має, дуже високий ступінь суспільної небезпеки, так як при розгляді вказаного питання, судом враховується, що в межах кримінального провадження № 0000150 внесеному 20.05.2022 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань, ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім іншого, судом також враховується, роль обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , за обсягом пред`явленого обвинуваченого, строк їх тримання під вартою, а саме що ОСОБА_6 є затриманим з 19.02.2023 року та є раніше не судимою особою, згідно даних кримінального провадження та обвинувального акту, так саме що ОСОБА_9 є затриманим з 21.02.2023 року, є особою який також раніше не судимий, згідно даних кримінального провадження та обвинувального акту.

Щодо обґрунтованості підозри, то судом враховується стадія судового розгляду, а тому суд не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотання, вважає, що підозра ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 , у скоєнні кримінального правопорушення, визначеного в межах даного кримінального провадження, є обґрунтованою у розумінні ч. 1 ст. 194 КПК України.

Розглядаючи питання наявності ризиків на які посилався прокурор у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_6 та позицію захисту, суд враховує приписи ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, керуючись практикою ЄСПЛ, та що оцінка заявлених ризиків проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування заявлених ризиків або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою особи, відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106).

При цьому, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови) § 142; Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії), § 173), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії), § 179).

Так, заявлені ризики оцінюються судом, із врахуванням обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_6 (їх сімейного стану, роботи, місця проживання, засобів до існування), підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачується, передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для кожного з обвинувачених окремо, переховуватись від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Щодо можливого впливу обвинувачених на свідків, то на час розгляду даного клопотання, суд при з`ясуванні наявності заявленого ризику, враховує встановлену КПК процедуру отримання показань, що після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду потерпілий та свідок допитується безпосередньо в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК), та що обґрунтовування свої висновків суд здійснює лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отримав у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Проте доказів які б фактично підтвердили заявлені ризики, з боку сторони обвинувачення не наведені.

При оцінці доводів прокурора про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, то сама по собі наявність цього кримінального правопорушення, та враховуючи встановлені характеризуючи данні обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_6 не може підтверджувати і не спростовує можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, проте, у цілому характеризує особу та її здатність дотримуватись правових приписів, і виключити повністю цей ризик суд не може, з урахуванням минулої поведінки обвинувачених, стадії судового розгляду та тяжкості ймовірного покарання у випадку доведення їх вини.

Заявлена позиція сторони захисту про зміну обраного запобіжного заходу на більш м`який, та застосування альтернативного запобіжного заходу ґрунтується на даних обвинувачених, наявності у них постійного місця проживання, соціальних зв`язків.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі застава, на переконання суду, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики.

Враховуючи обсяг обвинувачення пред`явленого ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , стадію кримінального провадження, обсяг доказів досліджених судом, строк тримання під вартою обвинувачених, суд вважає можливим при продовженні раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При визначені розміру застави, судом враховується тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч.4 і ч. 3 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч.4 і ч. 3 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, як особливо тяжких злочинах, а тому розмір застави визначається згідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, - щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та враховуючи строк тримання під вартою обвинувачених, наявні підстави при обранні запобіжного заходу у визначенні застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 3028*80= 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Клопотання сторони захисту залишити без задоволення.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовжив строк тримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під вартою на 60 днів, тобто до 14 вересня 2024 року.

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, після внесення якої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 (два) місяці обов`язки, передбачені п.п.1-3, 8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме: 1) прибувати за викликом до прокурора та суду, в межах даного кримінального провадження; 2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора та суду; 3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну - невиконання яких, тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовжив строк тримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою на 60 днів, тобто до 14 вересня 2024 року.

Визначити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, після внесення якої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, строком на 2 (два) місяці обов`язки, передбачені п.п.1-3, 8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме: 1) прибувати за викликом до прокурора та суду, в межах даного кримінального провадження; 2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора та суду; 3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну - невиконання яких, тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Копію ухвали вручити (направити для вручення) обвинуваченим, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя ОСОБА_1