Справа № 465/1511/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/996/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2024 року про продовження щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 , обвинуваченому у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави строком на 60 днів, тобто до 21 листопада 2024 року включно.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2024 року скасувати; обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржена ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд порушив вимоги ч.ч. 1, 3 ст. 370 КПК України. Франківський районний суд м. Львова розглядає кримінальне провадження №0000869 від 14 жовтня 2021 року впродовж тривалого періоду часу. Будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що ймовірно були актуальними на початку розгляду справи, не можуть бути постійними та тривалими впродовж всього строку розгляду справи. На цій стадії розгляду справи вказані ризики минули, а нові не виникли. Об`єктивних даних порушення ОСОБА_7 процесуальних обов`язків немає.

Зазначає, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, працював слюсарем-ремонтником дільниці технологічного комплексу ВП «Шахта «Векликомостівська» ДП «Львіввугілля», де зарекомендував себе виключно з позитивного боку. Обвинувачений має місце проживання та міцні соціальні зв`язки; на ньому лежить обов`язок матеріального забезпечення двох неповнолітніх братів, оскільки батько помер, а мати позбавлена батьківських прав; проживає разом з бабусею-пенсіонеркою, яка не працює. ОСОБА_7 неодноразово під час судових засідань заявляв, що бажає бути мобілізованим, вступити до лав Збройних Сил України, що характеризує його з позитивного боку.

З огляду на дані, які характеризують особу ОСОБА_7 , вважає, що є достатньо підстав для зміни щодо обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію учасників процесу, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Франківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження №0000869 від 14 жовтня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 304 КК України, та ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.

У межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 16 жовтня 2021 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого неодноразово було продовжено, востаннє ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2024 року.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може: переховуватись від суду, оскільки у разі визнання винним йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років; незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у кримінальному провадженні, в тому числі неповнолітніх, які ще судом не допитані, а ОСОБА_7 відомі їх місця проживання; вчинити інше кримінальне правопорушення, адже ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінально-каране діяння із погрозою застосування насильства щодо потерпілої, незаконно позбавив її волі, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з ретельною підготовкою до вчинення такого правопорушення, з розподілом ролей всіх співучасників та виконання спільно розробленого плану. Крім цього, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 взяв до уваги особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, які не перешкоджають утриманню ОСОБА_7 під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту, як про це просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого ОСОБА_7 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, до взяття під варту був працевлаштованим та має міцні соціальні зв`язки, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Аргументи захисника про тривале перебування ОСОБА_7 під вартою є неспроможними, оскільки вказана обставина відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні обвинуваченому запобіжного заходу чи продовженні строку його дії.

Не беруться до уваги і доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 має намір проходити військову службу в лавах Збройних сил України, оскільки згідно з ч. 1 ст. 616 КПК України останній має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що за результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Таким чином, у випадку, якщо ОСОБА_7 має намір проходити військову службу, як про це зазначає апелянт, він має звернутися до прокурора з відповідним клопотання та дочекатися рішення прокурора про наявність чи відсутність підстав для звернення до суду з клопотанням про скасування запобіжного заходу, як це визначено ч. 2 ст. 616 КПК України. Оскільки чинним кримінальним процесуальним законом установлено порядок вирішення таких клопотань, рішення щодо підставності скасування обвинуваченому запобіжного заходу приймає прокурор, а тому сам лише намір проходити військову службу, висловлений суду, не може бути підставою для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, поєднаного із погрозою застосування насильства, колегія суддів вважає, що визначення останньому запобіжного заходу у виді застави є недоцільним.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2024 року про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4