Справа № 527/2361/24
провадження № 1-кс/527/543/24
УХВАЛА

іменем України

27 серпня 2024 року слідчий суддя Глобинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , начальника дізнання - ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , в режимі відеоконференції представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине клопотання дізнавача ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження №0000276, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 21 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2024 року до суду надійшло клопотання дізнавача ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження №0000276, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 21 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

У своєму клопотанні дізнавач зазначив, що 20.08.2024 до відділу поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення про те, що 20.08.2024 року під час звернення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до сервісного центру МВС смт. Семенівка Кременчуцького району Полтавської області з питанням перереєстрації транспортного засобу, при огляді експертом ОСОБА_8 , експертом сервісного центру, було виявлено підроблений номер двигуна на автомобілі BMW 535D, д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 .

20.08.2024 року працівниками ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, було проведено огляд автомобіля BMW 535D, д.н.з. НОМЕР_3 участю власника ОСОБА_4 , спеціаліста експерта сервісного центру ОСОБА_8 , понятих,під час огляду якого спеціалістом було виявлено, що номерне позначення двигуна наданого на дослідження автомобіля BMW 535D, д.н.з. НОМЕР_4 зміні шляхом видалення первинного номерного позначення « НОМЕР_5 », в ході якого автомобіль марки BMW 535D, д.н.з. ВК0592НМпоміщено на майданчик зберігання транспортних засобів СПД ВП № 1 КРУП ГУНП в Полтавській області за адресою АДРЕСА_1 .

За вказаним фактом 21.08.2024 відомості внесено до ЄРДР за №0000276 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Вилучене у ході проведення огляду майно визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 167 КПК України у даному випадку вилучений автомобіль марки BMW 535D, д.н.з. НОМЕР_6 предметом кримінального правопорушення, тобто являється речовим доказом.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України не застосування арешту щодо автомобіля марки BMW 535D, д.н.з. НОМЕР_1 - майном набутим внаслідок вчинення кримінального правопорушення - може призвести до його приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення, передачі та його використання, зокрема і в подальшій злочинній діяльності.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, передачі та використання, зокрема і в подальшій злочинній діяльності або настанню інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також з метою забезпечення спеціальної конфіскації необхідно застосувати заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

У судовому засіданні начальник дізнання клопотання підтримував, з підстав зазначених у ньому.

Власники майна та його представник у судовому засіданні заперечували проти накладення арешту на майно.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, встановив наступне.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам суд зазначає наступне.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.5, ч.7 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як зазначено в ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчим суддею встановлено, що вилучене під час огляду 20 серпня 2024 року майно набуло статусу тимчасово вилученого майна.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання дізнавача підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 131,132, 167, 167,170-173, 175, 372, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене 20 серпня 2024 року під час огляду місця події, а саме:

- автомобіль марки BMW 535D, д.н.з. НОМЕР_1 - згідно свідоцтва НОМЕР_2 (зареєстрований на ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_2 ), шляхом заборони його відчуження власнику, володільцю, чи іншим особам без залишення на майданчику зберігання транспортних засобів СПД ВП № 1 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області (вул. Шевченка, 43 смт. Семенівка Кременчуцького району Полтавської області), шляхом передачі власнику ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на відповідальне зберігання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Проголошення повного тексту ухвали відбулось 28.08.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1