ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/721/24 Справа № 205/2571/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої застосовано

примусові заходи медичного

характеру ОСОБА_7 ,

захисниці ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 листопада 2023 року про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 листопада 2023 року було застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вирішено долю речових доказів.

Ухвала суду першої інстанції обгрунтована тим, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст.296 КК України, на теперішній час вона не може розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання у формі шизофренії параноїдної, а тому суд першої інстанції зробив висновок про застосування стосовно останньої примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2023 змінити, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 428 від 21.07.2023, ОСОБА_7 у період інкримінованого їй діяння виявляла та на даний час виявляє психічний розлад у формі шизофренії параноїдної.

Вказав, що зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_7 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період інкримінованого їй діяння.

Зазначив, що за своїм психічним станом ОСОБА_7 у даний час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними, потребує застосування до неї примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Прокурор вважає, що з зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Прокурор вказав, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного кримінального правопорушення, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі па її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - не усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на йот досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи № 428 від 21.07.2023, ОСОБА_7 у період інкримінованого їй діяння виявляла та на даний час виявляє психічний розлад у формі шизофренії параноїдної. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_7 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період інкримінованого їй діяння. За своїм психічним станом ОСОБА_7 у даний час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Потребує застосування до неї примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що з зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.

Крім того, вказана правова позиція викладена в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13.06.2019 (провадження № 51-8109 км 18) та від 26.06.2019 (провадження №51-6228 км 18). Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 листопада 2023 року підлягає зміні, з виключенням з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

Керуючись ст.ст. 409,412,413 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 листопада 2023 року про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 листопада 2023 року про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4