ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3228/23 Номер провадження 11-кп/814/1900/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000521, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Межиріччя, Сокальського району, Львівської області, українця, із вищою освітою, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 05 жовтня 2024 включно.

Мотивуючи своє рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, районний суд врахував доведеним наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі, тому останній, з метою уникнення такого покарання може переховуватись від суду. Також, перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та свідків, а саме військовослужбовців з якими проходить військову службу з метою спонукання останніх до зміни раніше наданих пояснень або до відмови від їх надання. Крім того, обвинувачений перебуваючи на волі може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом уникнення від явок до суду та невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою клопотання прокурора залишити без задоволення, а клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу задовольнити та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його постійного проживання, заборонивши йому цілодобово залишати житло та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, в тому числі обов`язок носити електронний засіб контролю.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що задовольнивши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевий суд не вирішив і не зробив висновок по суті поданого клопотання захисником від 04.08.2024 про зміну запобіжного заходу.

Вказує, що місцевий суд задовольнив клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, але в той же час не відхилив клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, чим допустив неповноту судового розгляду.

Зазначає, що ризики у кримінальному провадженні прокурором належним чином не обґрунтовані та не доведені і фактично ОСОБА_7 неодноразово продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою вже майже два роки лише тому, що він обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину.

При цьому вказує, що місцевий суд ігнорує позитивні характеристики обвинуваченого, його сталі соціальні зв`язки, сімейну ситуацію, наявність постійного місця проживання, легального джерела існування, відсутність об`єктивних фактів на користь висновку про його схильність до вчинення правопорушень.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали подану в інтересах останнього апеляційну скаргу та просили змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт. Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із наданих матеріалів, на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000521, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Так ОСОБА_7 обвинувачується в умисному вбивстві з хуліганських мотивів ОСОБА_9 .

Під час розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яке ухвалою районного суду задоволено 07.08.2024.

Не погоджуючись з даним рішенням, адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Так ОСОБА_7 , оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі, з метою уникнення такого покарання може переховуватись від суду. Також, перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та свідків, а саме військовослужбовців з якими проходить військову службу з метою спонукання останніх до зміни раніше наданих пояснень або до відмови від їх надання. Крім того, обвинувачений перебуваючи на волі може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом уникнення від явок до суду та невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вказані ризики, з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до цього часу, не перестали існувати, оскільки на даний час триває судовий розгляд, який неможливо закінчити до спливу терміну запобіжного заходу.

За таких обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на серйозність висунутого обвинувачення та суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не буде сприяти повному та об`єктивному встановленню істини у справі протягом розумного строку, а захисником не наведено в апеляційній скарзі доводів які б переконали у зворотному.

Також слід зазначити, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії Російської Федерації, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суду обвинуваченим ОСОБА_7 , значно збільшується, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не зможе перешкодити обвинуваченому вчинити спроби ухилитися від суду.

Всупереч доводам захисника про те, що судом не було розглянуто клопотання сторони захисту щодо можливості зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, ухвала суду першої інстанції містить відповідні висновки.

Судом було враховано відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не засуджувався, одружений, до призову на військову службу офіційно не працював, проживав з дружиною, дітьми, тестем та тещею.

Зазначено, що обвинувачений хоча і має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, разом з тим суд дійшов обгрунтованого висновку, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з перебуванням обвинуваченого в Тернопільській області під час дії воєнного стану, не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків в суді та не зможе запобігти встановленим ризикам.

Судом було також перевірено доводи захисника про тривалість тримання обвинуваченого під вартою, позитивні характеристики обвинуваченого, наявність тяжких захворювань дружини обвинуваченого, те, що батько, тесть та теща обвинуваченого є особами з інвалідністю, а мати має психічне захворювання, однак правильно зазначено, що такі обставини не свідчать про відсутність або зменшення встановлених судом ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Цілком обгрунтовано також вказано на відсутність доказів про погіршення стану здоров`я обвинуваченого під час перебування під вартою. Не прийнято до уваги доводів про часткову компенсацію завданої шкоди родиною обвинуваченого в розмірі 38000 грн, оскільки в матеріалах кримінального провадження є документи на підтвердження відмови потерпілої від отримання цих коштів.

Тобто судом першої інстанції надано відповідну оцінку доводам заявленого клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 на домашній арешт.

Колегія суддів також бере до уваги доводи захисника про тривалий термін перебування обвинуваченого під вартою, однак вважає, що в даному випадку застосування найсуворішого запобіжного заходу є необхідним, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину з хуліганських мотивів із застосуванням вогнепальної зброї, а тому є висока імовірність настання ризику переховування обвинуваченого від суду.

При цьому, достатність доказів для доведеності вини у інкримінованому діянні, підлягає встановленню під час судового розгляду в суді першої інстанції, та не є предметом розгляду при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу.

З огляду на це, апеляційний суд рекомендує суду першої інстанції вжити заходів з метою здійснення оперативного, об`єктивного розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 в розумні строки.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції є законним та належним чином вмотивованим, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3