БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/980/24
Провадження № 1-кп/730/71/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2024 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілих - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Борзнянського районного суду Чернігівської області в м. Борзні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000069 від 04.07.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Прачі Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні дітей НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03.12.2019 року за ст. 389-2 КК України до 1 року позбавлення волі, звільненого 11.08.2021 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 у період непогашеної судимості вчинив нове кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_4 згідно виконавчого листа Борзнянського районного суду за № 730/389/17 від 18.05.2017 року зобов`язаний виплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно у твердій грошовій сумі по 500 грн. на кожну дитину, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 24.04.2017 року, і до досягнення дітьми повноліття, однак останній, достовірно знаючи про необхідність сплати аліментів, умисно, ігноруючи рішення суду, діючи з прямим умислом, у період 01.02.2023 по 28.02.2023, з 01.05.2023 по 31.01.2024 та 01.02.2024 по 30.06.2024 злісно ухилився від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_4 , не маючи обмежень за станом здоров`я, тобто будучи працездатною особою, без поважних причин офіційно не працював, не вживав заходів для офіційного працевлаштування, не надавав потрібної матеріальної допомоги на утримання дітей, на попередження державних виконавців про кримінальну відповідальність не реагував, в результаті чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 62215,5 гривень, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

У судовому засіданні ОСОБА_4 зазначив, що свою винуватість визнає у повному обсязі, в усьому винен алкоголь, але відмовився надавати суду пояснення.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що подала до суду заяву про стягнення аліментів, суд її задовольнив, але обвинувачений не бажає та не бажав сплачувати аліменти. Загалом, обвинувачений не цікавиться дітьми, добровільно ніколи грошей не давав. Гроші приходили лише через примусове стягнення з виконавчої служби. З дітьми обвинувачений не спілкується, жодним чином не допомагає, дарунки не дає, їх не бачить, молодший син навіть не знає, хто його батько та як він виглядає. Обвинувачений для сім`ї є позором, бо він постійно каже неправду, зловживає алкоголем, не допомагає, як батько. Потерпіла вважає, що обвинувачений має бути мобілізований, щоб діти хоча б могли казати, що їх батько герой, який воює, а не алкоголік.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона працює державним виконавцем Борзнянського відділу державної виконавчої служби. З обвинуваченим виключно службові відносини, він є боржником у виконавчому провадженні про стягнення аліментів, яке відкрито у 2017 році на підставі заяви потерпілої. Загалом обвинувачений виконавчим провадженням не цікавиться, добровільно ніколи не сплачував аліменти, постійно ухиляється від явки до виконавчої служби, через що навіть оголошувався у розшук, за місцем проживання ніколи не перебував. Щодо нього складалися протоколи, однак це на обвинуваченого не діяло та не діє. Йому абсолютно байдуже на виконавче провадження, висновків жодних не робить. Обвинувачений ніколи офіційно не працював, а гроші в рахунок аліментів стягувалися раз на рік, оскільки в кінці року приходила сплати за надання паю в оренду.

З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.07.2024 року слідує, що до правоохоронних органів надійшла заява потерпілої ОСОБА_5 про те, що обвинувачений ухиляється від сплати аліментів. Вказане підтверджується самою заявою, яка міститься у матеріалах провадження, що враховуються у цій справі, оскільки проступок, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, є справою приватного обвинувачення.

Заочним рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 06.05.2017 року, справа № 730/389/17, на виконання якого було відкрито виконавче провадження № 54324209 від 18.07.2017 року, ОСОБА_4 зобов`язаний виплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно у твердій грошовій сумі по 500 грн. на кожну дитину, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 24.04.2017 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно відомостей, задекларованих фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, щодо ОСОБА_4 за період з 2017 року по 2024 рік відсутня інформація про доходи, окрім доходу від надання майна в лізинг.

18.07.2017 року старшим державним виконавцем відділу Борзнянського ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_9 відкрито виконавче провадження № 54324209 щодо примусового виконання заочного рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 06.05.2017 року.

Постановами державного виконавця від 08.02.2019 року обвинуваченому встановлено обмеження у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською зброєю, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві полювання, у праві виїзду за межі України.

Згідно даних Чернігівського обласного центру зайнятості від 08.07.2024 року, ОСОБА_4 за період з 15.05.2017 року по 2024 рік за послугами центру зайнятості не звертався.

Згідно розрахунку, за період 01.02.2023 по 28.02.2023, з 01.05.2023 по 31.01.2024 та 01.02.2024 по 30.06.2024 утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 62215,5 гривень, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Указані документи отримані у порядку, передбаченому КПК України, зокрема згідно ст. 93, тим самим дотримано порядок, регламентований цим Кодексом, адже порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).

Як наслідок, указані матеріали у повній мірі підтверджують собою факт доведеності у провадженні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, зокрема, те, що обвинувачений, знаючи про необхідність здійснювати виплату аліментів на дитину за судовим рішенням, злісно ухилився від цього зобов`язання та не здійснює їх виплату. На обліку у центрі зайнятості не перебував. Дані про неможливість віднайдення роботи за станом здоров`я установлені не були.

Тобто, є дійсним факт дій з його боку, що є спрямованими на невиконання рішення суду про стягнення з нього на користь дитини визначеної суми аліментів. Вони виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, тощо).

Про злісний характер ухилення свідчить тривалість ухилення, продовження ухилення після розуміння ним про необхідність виконання свого обов`язку та можливості настання кримінальної відповідальності, звернення потерпілого до винної особи з цього приводу, несплати указаної суми аліментів по цей час.

Такі дії призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за понад три місяці відповідних платежів.

Факт несплати аліментів, у цій ситуації, не може сприйматися, як вимушений з боку особи, на яку такий обов`язок покладено законом чи рішенням суду, так як до таких випадків відносяться неможливість знайти роботу, через хворобу, не виділення із сімейного бюджету коштів, необхідних для придбання одягу неповнолітній дитині чи для лікування непрацездатної дитини у зв`язку з їх відсутністю тощо, а у цій ситуації подібного роду випадки відсутні.

Так, неможливо говорити про не можливість відшукання роботи, так як до центру зайнятості обвинувачений з цього питання за допомогою не звертався.

На думку суду, ознака «злісність» у даному випадку має місце, оскільки обвинувачений, будучи здоровою і працездатною людиною, тривалий час не працевлаштовувався, офіційно на обліку в центрі зайнятості не перебував, при цьому не мав для цього об`єктивних перепон і в результаті утворив заборгованість по аліментам.

При цьому, суд розуміє, що у країні введено воєнний стан, що дійсно утруднює можливість знайти роботу громадянам України та фінансовий стан є незадовільний. Однак, вказане не може бути жодним чином виправданням для несплати аліментів. Тим більше, без підтвердження активних дій з боку особи щодо намагання сплати аліментних зобов`язань.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

У цій ситуації, Закони України зобов`язують батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

За ч. 1 ст. 164 КК України об`єктом злочину є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Потерпілими від цього злочину можуть бути діти, на утримання яких за рішенням суду їх батько чи мати мають сплачувати аліменти, а також неповнолітні чи непрацездатні діти, що перебувають на утриманні батьків. Неповнолітніми дітьми визнаються особи віком до 18 років, якщо згідно з законом вони не набувають прав повнолітніх раніше (наприклад, внаслідок одруження).

Предметом злочину є кошти, що, за рішенням суду, підлягають сплаті на утримання дітей, а також кошти, різні предмети (одяг, продукти харчування тощо), які мають надаватися батьками на утримання неповнолітніх, а також повнолітніх, але непрацездатних дітей.

З об`єктивної сторони цей злочин може бути вчинений у формі: 1) злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів); 2) злісного ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їхньому утриманні.

Склад злочину, передбачений ст. 164 КК України, у формі ухилення від сплати аліментів може мати місце лише за наявності рішення суду, відповідно до якого мати або батько чи інша передбачена законом особа зобов`язана сплачувати аліменти. Водночас наявність рішення суду не є обов`язковою умовою притягнення винного до відповідальності за цією статтею у випадку вчинення цього злочину у формі ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей.

Під ухиленням від сплати аліментів розуміються дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь дитини (дітей) визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Ухилення від сплати аліментів утворюють цей склад злочину лише у випадку, коло воно є злісним. Поняття злісності належить до оціночних категорій і має бути визначено у кожному конкретному випадку.

Про злісний характер ухилення можуть свідчити тривалість ухилення, продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця, неодноразові звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, та установлених фактичних обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 164 КК України, оскільки він своїми діями умисно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

При цьому, суд не оцінює зазначену в обвинувальному акті загальну заборгованість з 24.04.2017 року, яка складає 273659,28 гривень, оскільки такий період не інкримінується обвинуваченому.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У цій справі судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання, оскільки обвинувачений відмовився надавати пояснення, а тому суд позбавлений був перевірити обставини, що зазначені в обвинувальному акті, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також, суд не визнає обтяжуючою покарання зазначену в обвинувальному акті обставину, як «вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини» з таких підстав.

Стаття 164 КК України передбачає відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Таким чином, вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини вже охоплюється об`єктивною стороною злочину, що, на думку суду, виключає застосування цієї ж ознаки як обставини, що обтяжує покарання.

Також, суд враховує, що обвинувачений перебуває на обліку лікаря-нарколога, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра; має постійне місце проживання, вчинив кримінальне правопорушення у період непогашеної судимості, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, його стан здоров`я; байдуже відношення до своїх дітей, позицію сторони обвинувачення та потерпілої щодо необхідної міри покарання, які просили призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі; відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, тобто те, що вчинене є кримінальним проступком, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 164 КК України у виді пробаційного нагляду, оскільки суд переконаний, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

На думку суду, призначення покарання у виді громадських робіт, із врахуванням того, що обвинувачений має працювати, в тому числі й задля погашення боргу з аліментів, є недоцільним. З цих же підстав є недоцільним й призначення покарання у виді арешту.

Але, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає, що покарання має бути у максимальній межі даного виду покарання, що передбачене санкцією статті.

Загалом, за частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […]має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022)

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Покарання у виді пробаційного нагляду, яке запропоновано прокурором, було підтримано потерпілою та самим обвинуваченим.

Конкретно у даному випадку, реальне обмеження волі обвинуваченого не принесе користі ані самому обвинуваченому, ані суспільству, ані його дітям.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом, відносно обвинуваченого, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні..

Цивільний позов не заявлявся.

Арешт майна у кримінальному провадженні не накладався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду.

На підставі ч.ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбуття покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_4 на підставі ч. 1 ст. 49-2 КВК України, обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд Чернігівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Сторони мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1