Справа № 388/1059/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2024 р. м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

з участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 09 травня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000209 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

25.06.2024 до Ленінського районного суду м. Кіровограрда надійшло клопотання прокурора ОСОБА_5 , у якому він просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Мотивуючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор вказав про те, що 10.05.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України.

Ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Ленінського районного суду до 02.08.2024 включно.

16.06.2023 відносно нього скеровано обвинувальний акт у вчинення ним злочину, передбаченого ст. 348 КК України.

Прокурором також звертається увага на те, що ОСОБА_6 до вчинення злочину не працював, зловживав спиртними напоями, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що думку прокурора, вказує на продовження існування раніше встановлених ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. За вказаних обставин прокурор вважає, про неможливість уникнення заявлених ризиків у разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

Окрім цього, 26.06.2024 до Ленінського районного суду м. Кіровограда від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 надійшло клопотання, у якому вона просить змінити раніше застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, мотивуючи його тим, що 09.05.2023 ОСОБА_6 затримано на підставі ст. 208 КК України, а 11.05.2023 слідчим суддею Долинського районного суду Кіровоградської області застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, а загальний строк перебування її підзахисного під вартою становить 14 місяців; ОСОБА_6 проживає зі співмешканкою, має на утриманні доньку та матір, яка не заперечує щодо проживання її сина ОСОБА_6 разом з нею; від слідства переховуватись її підзахисний не має наміру, впливати на свідків та потерпілих не буде, перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином не має змоги, вчиняти нові злочини не збирається, виїхати за межі України не може через введення воєнного стану на території України; захисник вважає, що ризики, які слугували підставою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перестали існувати, а сам ОСОБА_6 не є суспільно небезпечним.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, за обставин, які в ньому викладені; з приводу клопотання захисника про зміну запобіжного заходу заперечував.

Захисник ОСОБА_9 заперечувала відносно задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи це тим, що заявлені прокурором ризики носять суто формальний характер і доказів на їх існування не надано; клопотання про зміну запобіжного заходу підтримала та просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника.

Колегія суддів, вивчивши клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу, заслухавши доводи прокурора, сторони захисту, повно та всебічно дослідивши кримінальне провадження, дійшла таких висновків.

Відповідно положень, які закріплені в ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 199 КПК України передбачено можливість продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за клопотанням прокурора.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Долинського районного суду м. Кіровограда від 11.05.2023 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії запобіжного заходу визначено по 07.07.2023 включно. Також, вказаною ухвалою встановлено обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри за ст. 348 КК України та існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказану ухвалу залишено без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.05.2023.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2024, а саме до 02.08.2024, включно.

Колегія суддів вважає, що раніше встановлені ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не перестали існувати, оскільки:

-про продовження існування ризику, передбаченого, п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вказує те, що на досудовому розслідуванні встановлено обґрунтованість повідомленої йому підозри за ст. 348 КК України, кримінальне правопорушення, яке ставиться йому в провину відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування. Такий висновок суду узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений. Окрім цього, указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та безперервно діє по теперішній час.

Ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( ОСОБА_10 проти Росії).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню ( ОСОБА_11 проти Молдови). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (Сулаоя проти Естонії), § 64) та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії).

У рішеннях по справах «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року, та «Александр Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року ЄСПЛ вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або застосування менш суворого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, може мати негативні наслідки у вигляді виїзду обвинуваченого на тимчасово окуповану територію України з метою переховування від суду та ухилення від кримінальної відповідальності. Окрім цього, як зазначив прокурор та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_6 до моменту вчинення злочину, який ставиться йому в провину, не працював, не одружений, що не свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем проживання;

-ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на потерпілих, свідка, також не перестав існувати, оскільки кримінальне правопорушення, яке ставиться ОСОБА_6 в провину, вчинене ним із застосування погрози до потерпілих, а тому, є обґрунтовані підстави вважати, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, обвинувачений може впливати шляхом погроз або залякувань на свідків та/або потерпілих у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом;

-також, на думку колегії суддів, у кримінальному провадженні прокурором доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, на що вказує те, що обвинувачений ОСОБА_6 5 разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, в тому числі, і корисливих злочинів, на шлях виправлення не став. Вказана поведінка обвинуваченого вказує на достатньо високому рівні вірогідність вчинення ОСОБА_6 нового кримінального правопорушення.

Колегією суддів звертається увага на те, що ризики, які дають достатні підстави колегії суддів вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується/продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, прокурор, суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегію суддів встановлено, що: обвинувачений утримується під вартою починаючи з 09.05.2023, сукупний строк тримання обвинуваченого під вартою становить 1 рік 1 місяць та 18 днів.

З урахуванням вимог ч. 5 ст. 9 КПК України судом при вирішенні питання про запобіжний захід враховується практика Європейського суду з прав людини, згідно якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав та інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства». У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи. ЄСПЛ підкреслив, що саме на національні судові органи покладається обов`язок дотримання розумності строків досудового тримання під вартою та встановлення існування вказаного суспільного інтересу з одночасним врахуванням принципу презумпції невинуватості.

Також, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, а саме п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ, яким визначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Враховуючи те, що обвинувачений тримається під вартою впродовж тривалого часу, колегія суддів дійшла висновку, що на даному етапі розгляду кримінального провадження тяжкість можливого покарання та ризик втечі, як і інші встановлені судом ризики безумовно зменшилися. При цьому прокурором в ході судового розгляду не наведено належним чином обґрунтованості подальшого утримання під вартою обвинуваченого та неможливість уникнення заявлених ризиків в разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

Натомість є мотивованим клопотання захисника щодо наявності підстав для зміни раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт з підстав тривалості перебування обвинуваченого під вартою, наявність у нього сім`ї, наявність згоди власника житла, матері обвинуваченого, на перебування ОСОБА_6 за місцем її проживання під домашнім арештом.

Водночас, є безпідставними доводи захисника щодо недоведеності існування раніше встановлених ризиків, оскільки це повністю спростовується вище наведеними обставинами.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор), але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголошено на тому, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність ризиків, передбаченого п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте, не доведені обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме, недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання встановленим ризикам, які б давали змогу об`єктивному спостерігачу переконатись в тому, що запобігти вказаним ризикам можливо виключно застосувавши запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На переконання суду достатнім запобіжним заходом, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, за вказаного вище обґрунтування, є домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наявність підстав для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу та застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження в повній мірі відповідає практиці Європейського суду з прав людини та статті 5 Конвенції, положення якої вказують, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком по 27.08.2024.

Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- цілодобово не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 ;

- прибувати до суду за кожним викликом;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками, потерпілими у кримінальному провадженні за вийнятком їх спільної участі в суді;

- здати на зберігання до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Негайно доставити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , та звільнити його з-під варти.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків покласти на ВП №1 (м. Долинська) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області.

Вручити копію цієї ухвали прокурору, обвинуваченому, захиснику негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарження не підлягає.

Суддя - доповідач ОСОБА_12

Суддя ОСОБА_13

Суддя ОСОБА_14