Справа №403/305/24 провадження № 1-кп/403/25/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000198 від 10 травня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Марійка

Жашківського району Черкаської області,

адреса місця проживання, зареєстрована у

встановленому законом порядку с.Докучаєве

Устинівського району Кіровоградської

області, адреса фактичного проживання:

АДРЕСА_1 , не працюючого,

освіта повна загальна середня, не одруженого,

громадянина України, відомості про

перебування на обліку, як військовозобов`язаного,

відсутні, згідно ст.89 КК України раніше не

судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2024 року близько 17 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 в період дії на території України воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року та продовженого відповідно до Указу Президента України №49/2024 від 05 лютого 2024 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2024 року, перебував на території домоволодіння потерпілого ОСОБА_6 , розташованого по АДРЕСА_2 , де разом із односельцями розпивав спиртні напої. В подальшому, помітивши належні потерпілому листи шиферу, в обвинуваченого ОСОБА_4 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, він, скориставшись відсутністю потерпілого, який пішов відпочивати до будинку та сторонніх осіб, які залишили територію домоволодіння, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії ніким не будуть помічені, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, користуючись допомогою гр-на ОСОБА_7 , який не був обізнаний про злочинні наміри обвинуваченого, шляхом вільного доступу викрав шість листів шиферу загальноювартістю 810 грн. 00 коп., після чого з викраденим майном з місця злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

14 серпня 2024 року захисником обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_5 до суду було подане клопотання про закриття кримінального провадження №0000198 від 10 травня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. На обгрунтування клопотання зазначила, що 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон №3886-IX від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» згідно з яким внесено зміни до ст.51 КУпАП. Так, згідно з положеннями Закону №3886-IX збільшено поріг для кримінальної відповідальності за крадіжку, а саме - викрадення чужого майна є кримінально караним, якщо його вартість становить понад два неоподаткованих мінімумів доходів громадян (станом на 2024 рік - 3028,00 грн.). Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Згідно п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, зокрема, якщо втратив чинність закон яким встановлюється кримінальна протиправність діяння.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 підтримала подане нею до суду клопотання про закриття кримінального провадження стосовно її підзахисного, аргументуючи його тим, що 09 серпня 2024 року набрав чинності закон, яким збільшено до 3028,00 грн. вартість викраденого майна для того, щоб діяння визнавалось кримінально-караним. Зважаючи на те, що згідно з обвинувальним актом за предявленим ОСОБА_4 обвинуваченням вартість викраденого майна становить 810 грн. 00 коп., що є меншим від визначеного законом розміру майнової шкоди, необхідного для притягнення особи до кримінальної відповідальності, вважала наявною передбачену п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України підставу для закриття кримінального провадження у звязку із втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав подане його захисником клопотання про закриття стосовно нього кримінального провадження з огляду на набрання чинності законом, яким було збільшено вартість викраденого майна для притягнення особи до кримінальної відповідальності. Підтвердив свою згоду на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, а також те, що його згода є добровільною та необумовленою застосуванням до нього будь-яких протиправних дій.

В судовому засіданні прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого та закриття кримінального провадження. В судове засідання потерпілий ОСОБА_6 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно поданої до суду заяви надав згоду на закриття кримінального провадження з підстав декриміналізації діяння відносно ОСОБА_4 по кримінальному провадженню за №0000198 від 10 травня 2024 року.

З огляду на викладене, судове засідання проведене без участі потерпілого ОСОБА_6 згідно положень ч.1 ст.325 КПК України. При вирішенні клопотання захисника обвинуваченого суд, дослідивши матеріали кримінального провадження та заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09 серпня 2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч.3 ст.479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, помякшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до зазначених норм Податкового кодексу України платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року встановлений в розмірі 3028, 00 грн. (ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік»).

З огляду на викладене, для кваліфікації дій особи за відповідною частиною статті 185 КК України необхідне встановлення наявності суспільно-небезпечного наслідку у вигляді заподіяної потерпілому майнової шкоди, вартість якої перевищує 3028,00 грн..

Судом встановлено, що за предявленим ОСОБА_4 , обвинуваченням датою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, є 06 травня 2024 року.

На вказану дату вартість майна для кваліфікації дій особи як дрібного викрадення чужого майна (ст.51 КУпАП), визначалась відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна, за яким викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 605,60 грн.. Враховуючи, що Законом №3886-ІХ ст.51 КУпАП була викладена в новій редакції, що передбачає вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення у розмірі, який не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3028,00 грн., чинність попередньої редакції як правової норми була припинена, що, як наслідок, виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності за діяння, яке станом на дату судового розгляду не є кримінально-караним.

Згода обвинуваченого ОСОБА_4 на закриття кримінального провадження стосовно нього з підстави втрати чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, була безпосередньо підтверджена ним в судовому засіданні.

З огляду на викладене, судом встановлена передбачена законом сукупність умов, достатніх для закриття кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме: 1) наявність відповідної норми, яка передбачає таке закриття (п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України); 2) клопотання захисника обвинуваченого, як сторони кримінального провадження, про закриття кримінального провадження; та 3) згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Отже, суд вважає встановленою підставу для закриття кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачену п.1 ч.2 ст.284 КПК України, а тому приймає рішення про закриття кримінального провадження.

Щодо укладеної 23 липня 2024 року в даному кримінальному провадженні угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку про відмову в її затвердженні з огляду на відсутність в матеріалах кримінального провадження письмової згоди потерпілого ОСОБА_6 на укладення прокурором такої угоди (абз.5 ч.4 ст.469 КПК України), що, як наслідок, свідчить про невідповідність угоди вимогам КПК України (п.1 ч.7 ст.474 КПК України).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч.9 ст.100 КПК України.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.118 КПК України до процесуальних витрат належать витрати, пов`язані із залученням експертів.

При вирішенні питання про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні, пов`язаних із залученням експерта (за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 1514 грн. 56 коп.) судом враховується правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17, згідно якого КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначено про віднесення судових витрат за проведення експертизи в розмірі 1514 грн. 56 коп. у кримінальному провадженні на рахунок держави.

Суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від обовязку відшкодувати процесуальні витрати за проведення експертизи з огляду на наступне. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі №599/593/18, коли йдеться про реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження, слід виходити з того, що особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, і, як результат, має право на реабілітацію. До реабілітуючих підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і тягнуть за собою зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 03 травня 2023 року у справі №686/14821/21, закриття кримінального провадження з реабілітуючої підстави можливе за умови, якщо в ході розслідування встановлені як сам факт вчиненого діяння, так і наявність у ньому складу кримінального правопорушення, але відсутні достатні докази, що вказують на вчинення цього діяння саме підозрюваним. Висновок про непричетність особи до вчинення кримінального правопорушення може бути зроблений у результаті достовірного встановлення невинуватості підозрюваного (обвинуваченого) (наприклад, при підтвердженні його алібі) або вичерпання можливостей для збирання додаткових доказів і тлумачення сумнівів щодо винуватості на його користь згідно з принципом презумпції невинуватості. Незалежно від того, яка з вказаних обставин привела до закриття кримінального провадження на цій підставі, таке рішення повністю реабілітує особу і не дає приводу вважати її залишеною під підозрою. За змістом правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 01 лютого 2024 року у справі №930/497/23, нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та повязані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.Отже, доводи касаційно скарги щодо відсутності підстав для сплати обвинуваченим процесуальних витрат є необґрунтованими, оскільки закриття кримінального провадження стосовно останнього на нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш мякої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат, повязаних із проведенням судових експертиз. Враховуючи, що захисником ОСОБА_5 до суду було подане клопотання про закриття кримінального провадження стосовно її підзахисного з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, а не за наявності умов, передбачених п.3 ч.1 ст.284 КПК України (не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати), і під час судового провадження нею та обвинуваченим ОСОБА_4 не ставилось питання щодо недоведеності його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КПК України, будь-які правові підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від обовязку відшкодувати на користь держави витрати, повязані із проведенням експертизи в даному кримінальному провадженні відсутні з огляду на його закриття судом з нереабілітуючої підстави. На підставі викладеного, згідно з ч.1 ст.126 КПК України процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні, а саме: витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 1514,56 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 . Керуючись ст.ст.118, 126, п.4-1 ч.2 ст.284, ст.ст.369, 372, 392, 395, 479-2, 532 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження задоволити.

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000198 від 10 травня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні: шість листів шестихвильового шиферу, повернути власнику ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ), анулювавши розписку про зберігання. Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Марійка Жашківського району Черкаської області (паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий 23 жовтня 2015 року Устинівським РВ УДМС України в Кіровоградській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта у даному кримінальному провадженні за проведення судово-товарознавчої експертизи №1102/24-27 від 16 травня 2024 року в розмірі 1514 грн. 56 коп. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень п`ятдесят шість копійок).

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Ухвала про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Устинівський районний суд Кіровоградської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1