Справа № 165/4442/23
Провадження № 1-в/156/30/24
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2024 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники кримінального процесу не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Іваничівського районного суду Волинської області

подання Володимирського районного відділу №2 філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області

про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від призначеного покарання, у зв`язку із декриміналізацією вчиненого діяння,

в с т а н о в и в :

Начальник Володимирського районного відділу №2 філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області звернувся в суд з поданням про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від призначеного вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 22.02.2024 за вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України покарання, у зв`язку із декриміналізацією вчиненого діяння.

Клопотання обґрунтовує тим, що вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 22.02.2024 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування із встановленням іспитового строку на 1 рік.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 КУпАП.

Згідно з внесеними змінами до ст.51 КУпАП дрібним викраденням чужого майна є викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Станом на 01.01.2023 неоподатковуваний мінімум доходів громадян становив 1342,00 гривень. Отже, 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становив 2 684,00 гривню.

ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у 2023 та завдала матеріальної шкоди на суму 834,67 гривень. Оскільки вартість викраденого майна не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому її дії кваліфікуються як дрібне викрадення чужого майна і відноситься до адміністративних правопорушень.

Просить звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 22.02.2024 на підставі Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

В судове засідання всі учасники кримінального процесу, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, не з`явилися.

20.11.2024 року від прокурора ОСОБА_4 надійшла заява про здійснення розгляду подання органу пробації без його участі, підтримання подання та прохання таке задовольнити.

13.11.2024 року представник центру пробації ОСОБА_5 подав заяву про здійснення розгляду подання щодо ОСОБА_3 без його участі та прохання подання задовольнити.

14.11.2024 року від ОСОБА_3 надійшла заява про здійснення розгляду подання щодо неї без її участі, прохання подання задовольнити та звільнити її від призначеного покарання.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов такого висновку.

Згідно з п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 22.02.2024 ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 1 рік.

Вирок щодо ОСОБА_3 , мешканки с. Соснина Володимирського району Волинської області перебуває на виконанні у Володимирському районному відділі №2 філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області, тобто в межах територіальної юрисдикції Іваничівського районного суду Волинської області.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.01.2021 року по справі № 0306/7567/12, за загальним правилом, закріпленим у ч.2ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 КпАП України.

Згідно з внесеними до ст.51 КУпАП змінами дрібним викраденням чужого майна є викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, відповідно до вказаного Закону дрібною крадіжкою, за яку передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, яка не перевищує 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 01.01.2023року становив 2684,00 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1342,00 гривень на 2023 рік, а 2 неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст.51 КпАП України) становить 2684,00 гривень.

Враховуючи зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2023 році, становив 2684,00 гривень. Тобто, з 09.08.2024 сума викраденого майна, яка не перевищує 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян, є дрібною крадіжкою та особа повинна нести відповідальність за відповідною частиною ст.51 КпАП України.

З вироку суду встановлено, що ОСОБА_3 24.11.2023 вчинила викрадення чужого майна, заподіявши майнову шкоду на суму 834,67 гривень, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (2684,00 гривень).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Оскільки вартість таємно викраденого ОСОБА_3 майна становила 834,67 грн, тобто була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України №3886-ІХ настає кримінальна відповідальність, вчинене нею діяння на теперішній час не є кримінально караним, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання та звільнення ОСОБА_3 від призначеного вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 22.02.2024 покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Керуючись ст. 370, 372, п. 13 ч. 1 ст. 537, ч. 2 ст. 539 КПК України, ст. 4, ч. 2 ст. 72, ч.1 ст.5, ч.2 ст.74 КК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

п о с т а н о в и в :

Подання задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 22.02.2024 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, у зв`язку із усуненням караності діяння, за який вона була засуджена (декриміналізацією), відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1