№ 317/2264/24
№/п 1-кп/317/296/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0000670 від 05.12.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області, громадянина України, не одруженого, який має середню-спеціальну освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , навідника 1 відділення охорони 2 взводу охорони 2 роти охорони військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 4 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.07.2023 № 115-РС ОСОБА_4 призначено на посаду навідника 1 відділення охорони 2 взводу охорони 2 роти охорони військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2023 № 198 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення та він вважається таким, що з 27.07.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_6 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 14.09.2023, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , розташоване в АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у злочині, що йому інкримінується, підтвердив, що дійсно вчинив злочин при вищевикладених обставинах, пояснив суду, що їх військова частина НОМЕР_1 дислокувалася у АДРЕСА_2 . 14.09.2023 року він залишив місце дислокації військової частини і самовільно поїхав додому у АДРЕСА_3 , перебував вдома в м. Хмельницькому до квітня 2024 року та працював в автосервісі. Також обвинувачений додав, що особисто до командира військової частини з питання його переведення він не звертався, у теперішній час бажає повернутися до військової служби, військовий статут та обов`язки йому були відомі, знав, що у державі діє воєнний стан.

Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України та наслідки її застосування, суд вирішив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежити дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України подальше дослідження доказів за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження не проводилося.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 408 ч.4 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкий злочин.

Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд враховує те, що він раніше не судимий, за місцем несення військової служби характеризувався посередньо.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Враховуючи викладене, беручи до уваги характер та тяжкість вчиненого злочину, положення ч. 1 ст. 69 та ч.1 ст. 75 КК України щодо заборони застосування цих норм до осіб, які вчинили, зокрема, злочин, передбачений ст. 408 КК України, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі.

Цивільний позов не було заявлено.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч.4 КК України і призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його фактичного затримання - з 10.04.2024 року.

До набрання вироком суду законної сили, відносно ОСОБА_4 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, через Запорізький районний суд Запорізької області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1