Провадження № 1-кп/127/585/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001782 від 28.11.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

представника потерпілої: захисника ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України разом із угодою про примирення від 27.05.2024 укладеною між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001782 від 28.11.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 у ході підготовчого судового засідання зазначив, що під час досудового розслідування обвинувачений примирився із потерпілою, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, оплачував лікування потерпілої та на даний час потерпіла проживає разом із обвинуваченим і ведуть спільний побут. Жодних претензій до ОСОБА_3 потерпіла не має, а тому захисник просив суд затвердити угоду про примирення від 27.05.2024 та ухвалити вирок, яким призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 3 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисника та зазначив, що розуміє надані йому права та обов`язки, розуміє наслідки укладення угоди та затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований у результаті затвердження угоди судом. Також, обвинувачений ОСОБА_3 зазначив про те, що свою вину у інкримінованому злочині він визнає повністю, щиро розкаюється, відшкодував потерпілій завдану шкоду у розмірі 30 000 грн. та зазначив, що угода про примирення є добровільною та наполіг на затвердженні угоди про примирення.

Потерпіла ОСОБА_5 підтримала угоду про примирення, просила суд її задовольнити, призначити ОСОБА_3 узгоджену сторонами міру покарання та зазначила, що обвинувачений є її співмешканцем, після отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 разом зі своєю мамою здійснювали догляд за потерпілою, відшкодували їй завдану шкоду. Крім того, потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що угода є добровільною та вона цілком розуміє наслідки затвердження угоди про примирення.

Представник потерпілої: захисник ОСОБА_6 підтримав думку колеги та просив суд затвердити угоду про примирення від 27.05.2024 та ухвалити вирок, яким призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував щодо затвердження угоди про примирення від 27.05.2024 та просив суд відмовити у її затвердження, оскільки узгоджене сторонами покарання не відповідає інтересам суспільства.

Суд вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам закону, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затверджені угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Частиною 2 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Як вбачається зі змісту укладеної між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 угоди про примирення, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 та покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн. з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Крім того, зі змісту угоди про примирення від 27.05.2024 слідує, що підставою застосування ст. 69 КК України є наявність кількох пом`якшуючих обставин, передбачених ст. 66 КК України, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Разом з тим, у ході перевірки угоди на відповідність вимогам КПК України встановлено, що угода про примирення від 27.05.2024 укладена між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 не відповідає інтересам суспільства, оскільки ОСОБА_3 органами досудового розслідування обвинувачується у вчинені нетяжкого злочину, санкція якого передбачає основне покарання виключно у виді позбавлення волі без альтернативного виду покарання.

Інкримінований ОСОБА_3 злочин був свідомо вчинений у стані алкогольного сп`яніння (1,8‰), завдав потерпілій тілесні ушкодження.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, визнає, щиро кається, спільно із матір`ю відшкодував ОСОБА_5 завдану шкоду у сумі 30 000 грн.

Разом з тим, у матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_3 активно сприяв розкриттю злочину. Сторона обвинувачення у обвинувальному акті також не зазначає, що ОСОБА_3 активно сприяв розкриттю злочину, а тому вказану пом`якшуючу покарання обставину, суд не враховує.

Таким чином, у ході судового провадження було встановлено дві обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 (щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку), однак виходячи зі змісту ст. 69 КК України призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, або перехід до іншого більш м`якого виду покарання, встановленого у санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочин них дій тощо.

Сторонами дійсно наведено та обґрунтовано наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, однак суд приходить до висновку, що ці обставини не є такими, які, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, істотно знижують ступінь цієї тяжкості.

Тобто, покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_3 , має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Як вже було зазначено судом, санкція ч. 1 ст. 286-1 КК України передбачає виключно призначення винній особі основного покарання у виді позбавлення волі на певний строк, альтернативного виду покарання санкція статті не містить. Призначення ж ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання буде суперечити інтересам суспільства, оскільки не буде формувати в свідомості громадян думку, що їх протиправні дії, зокрема керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, будуть нести за собою відповідальність.

Таким чином, беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку про доцільність відмови у затвердженні угоди про примирення від 27.05.2024 укладеної між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , оскільки її умови не відповідають інтересам суспільства.

При цьому, норми п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачають, що суд відмовивши у затвердженні угоди має повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Враховуючи викладене та те, що суд у підготовчому судовому засіданні приймає рішення про відмову у затвердженні угоди про примирення від 27.05.2024, та оскільки угоду про примирення, було укладено під час досудового розслідування суд вважає, що кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України, оскільки законні підстави для продовження підготовчого судового засідання відсутні.

Крім того, суд звертає увагу, що судовий розгляд на підставі обвинувального акту у разі відмови у затвердженні угоди про примирення, може бути призначений в загальному порядку лише у разі, коли до суду надійшов обвинувальний акт (без укладеної під час досудового розслідування угоди), проте угоду від 27.05.2024 було укладено саме під час досудового розслідування та направлено до суду разом із обвинувальним актом.

У ході підготовчого судового засідання сторони кримінального провадження не висловлювали думку про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду.

З урахуванням вимог ст. 314 КПК України суд не вправі приймати рішення про призначення обвинувального акту до судового розгляду, оскільки вказане буде порушенням вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 370, 372, 468, 473, 474 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У затверджені угоди про примирення від 27.05.2024 укладеної між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001782 від 28.11.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України відмовити.

Кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001782 від 28.11.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя: