ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/271/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/271/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 травня 2024 щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, 3.06.2022 приблизно о 11:00 на сходовій клітці поблизу квартири АДРЕСА_1 , між ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_9 розпочався словесний конфлікт, який склався на ґрунті тривалих неприязних відносин через розлучення та розподіл майна, в ході якого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, 03.06.2022 приблизно о 11:00 ОСОБА_6 , перебуваючи на сходовій клітці поблизу квартири АДРЕСА_1 , з метою завдання фізичного болю та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, кулаком правої руки наніс один удар ОСОБА_9 в ділянку правої молочної залози та один удар в ділянку правого плеча, схопивши після цього ОСОБА_9 двома руками за ліве та праве плече, відштовхнув, внаслідок чого ОСОБА_9 вдарилась лівим плечем до площини дверей, чим травмувала лівий лікоть, а також наніс три удари в ділянку голови, внаслідок чого ОСОБА_9 втратила рівновагу і впала правою стороною свого тіла на бетону підлогу та один удар правим кулаком у ліве плече.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 завдано фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців правого та синців із садном на тлі одного із них лівого плечей, синця правого та лівого ліктьових суглобів, синця передньої поверхні грудей справа та синця тазової ділянки справа.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду першої інстанції та кримінальне провадження закрити у звязку з невинуватістю його підзахисного у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відмовити у задоволені позову потерпілої.

Вважає що за результатами розгляду обвинувального акту від 13.07.2023 року місцеий суд повинен був постановити ухвалу про закриття кримінального провадження у звязку з закінченням строку досудового розслідування у відповідності до вимог п.10 ч.1 ст.284 КПК України, який становить 12 місяців з дня внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, які були внеснеі до ЄРДР 07.06.2022, а повідомлено про підозру ОСОБА_6 лише 10.07.2023, тобто через 1 рік 1 місяць та 2 дні.

Окрім того посилається на недопустимість в якості доказів висновків судмедекспертів № 326 та № 511 у звязку з тим що їх здобуто стороною обвинувачення за відсутності постанови про призначення прокурора у кримінальному провадженні внесеному 07.06.2022 до ЄРДР за № 000469.

Також вказує на порушення вимог КПК України при проведенні слідчих експериментів за участі потерпілої та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у звязку з тим що в них відсутні відомості про те, що особи, які беруть участь у цій процесуальній дії були заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації які застосовуються при проведенні процесуальної дії умови і порядок їх використання та невідповідністю текстів протоколів фототаблицям доданих до них.

Вбачає порушення вимог абз.3 ч.7 ст.220 КПК України у тому що у вказаній слідчій дії брала участь ОСОБА_14 , яка є працівником Національної поліції, а також порушення вимог ч.3 ст.105 КПК України у звязку з тим, що фототаблиці до протоколів слідчих експериментів не підписані жодною особою, яка брала участь у його проведенні, окрім дізнавача.

Посилається також на те, що перед проведенням слідчих екпертиментів свідкам та потерпілій, які є близькими родичами не було розяснено права не свідчити проти близьких осіб, передбачене ст.18 КПК України та ст.63 Конституції України.

Вважає показання потерпілої недостовірними з огляду на відсутність у квартирі малолітньої дитини, а також не відображення на відеозаписах відомостей про нанесення ударів, про які вказує ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які заявили клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, визначених ст.49 КК України, прокурора, яка підтримала вказане клопотання, потерпілу, а також її представника, які поклались на думку суду при його розгляді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На думку колегії суддів, при прийнятті рішення судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано.

Встановивши фактичні обставини кримінального провадження, місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого як умисне легке тілесне ушкодження, докладно виклавши у вироку мотиви своїх висновків.

Не дивлячись на невизнання своєї вини ОСОБА_6 , який заперечив факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, надавши суду показання про те, шо потерпілу він її жодного разу не вдарив та не зміг пояснити звідки в потерпілої зявились на тілі синці, суд вірно обгрунтував прийняте рішення показаннями потерпілої та свідків .

Так, з показань потерпілої ОСОБА_9 суд встановив, що обвинувачений під час конфлікту вдарив її рукою у ліву щоку, потім у ліву грудь. Після цього схопив обома руками і кинув її, внаслідок чого вона втратила свідомість.

З показань свідка ОСОБА_12 , який є сином потерпілої та обвинуваченого, суд також встановив що батько вдарив маму правою рукою в обличчя з лівого боку, потім у грудну клітку та вона опинилась на підлозі.

З показань свідка ОСОБА_13 , який також є сином сторін, суд встановив що 03.06.2022 він бачив як батько наносив удари по мамі в район її грудей та рук, те, що ударів було приблизно сім та один раз він схопив потерпілу та вони впали.

Ухвалюючи вирок місцевий суд також поклав в його основу дані, що містяться у письмових та речових доказах, висновку експерта, а саме:

- заяві ОСОБА_9 від 07.06.2022 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який 03.06.2022 приблизно о 11 год, перебуваючи на сходовій площадці по АДРЕСА_1 , в ході конфлікту наніс їй тілесні ушкодження;

- висновку суд медексперта від 09.06.2022 за № 326, згідно якого у ОСОБА_9 виявлені синці правого та синці із садном на тлі одного із них лівого плечей, синці ділянки правого та лівого ліктьових суглобів, синець передньої поверхні грудей справа та синець тазової ділянки справа, які утворились від дії тупих предметів близько за 3-5 діб до її експертного дослідження, не виключено 03.06.2022 та які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, утворення яких за повідомлених нею при судово-медичній експертизі обставин події не виключається;

- протоколі огляду (відеозапису) від 05.07.2022, компакт-диску DVD-R, із файлу: «1.mp4» якого встановлено що на сходинковому майданчику, зі слів потерпілої ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , зображено потерпілу ОСОБА_9 та інших невідомих осіб чоловічої статті у кількості шести чоловік, які між собою шарпаються, а ОСОБА_9 кричить. На файлі «2.mp4» - зображено потерпілу ОСОБА_9 та інших невідомих осіб чоловічої статті, які шарпаються між собою, а один із чоловіків, зовні схожий на обвинуваченого ОСОБА_6 вдарив рукою по обличчі потерпілу. На файлі «3.mp4» - відображено зображено потерпілу ОСОБА_9 та інших невідомих осіб, які шарпаються між собою та спілкуються підвищеним голосом; На файлі «IMG_255111.MOV» - відображено події що мали місце на сходинковому майданчику, зі слів потерпілої ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , та на якому зображено потерпілу та обвинуваченого ОСОБА_6 , які знаходяться біля вхідних дверей до квартири та шарпають один одного, після чого ОСОБА_6 почав відтягувати ОСОБА_9

- висновку експерта від 27.06.2022 за № 511, згідно якого утворення виявлених у ОСОБА_9 ушкоджень за обставин події, наведених у протоколі проведення за її участю слідчого експерименту від 15.06.2023, не виключається. Характер і розташування деяких із виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а саме синців передньої поверхні грудей справа, ділянки правого ліктьового суглоба і тазової ділянки справа, не виключають можливості утворення таких за наведених у протоколах проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_13 і ОСОБА_12 від 15.06.2023 обставини події;

протоколі проведення слідчого експерименту від 15.06.2023 з таблицями ілюстрації до протоколу з потерпілою ОСОБА_9 , у якому вона відтворила механізм нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим, який узгоджується з визнаним доведеним судом;

протоколі слідчого експерименту від 15.06.2023 зі свідком ОСОБА_13 , який відтворив механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень обвинуваченим, а саме: одного удару кулаком правої руки в ділянку правої молочної залози та одного удару кулаком правої руки в ділянку правого плеча. та близько трьох ударів в ділянку голови, а також падіння правою стороною тіла на бетонну підлогу, після чого зімітував один удар правим кулаком у ліве плече;

протоколі слідчого експерименту від 15.06.2023 з свідком ОСОБА_9 , який відтворив механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень обвинуваченим, а саме: перебуваючи на сходовій клітці, що за адресою АДРЕСА_1 , поблизу квартири АДРЕСА_2 свідок ОСОБА_9 зімітував один удар кулаком правої руки в ділянку правої молочної залози, та один удар кулаком правої руки в ділянку правого плеча, близько трьох ударів в ділянку голови, падіння потерпілою правою стороною тіла на бетонну підлогу, після чого зімітував один удар правим кулаком у ліве плече.

Колегія суддів вважає, що вказані докази підтверджують винуватість ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення оскільки є належними та допустимими, достовірними, достатніми, узгоджуються як між собою так і з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд вірно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 125 КК України як: умисне легке тілесне ушкодження.

Перевіряючи доводи сторони захисту про недопустимість доказів у даному провадженні: трьох протоколів проведення слідчих експериментів, від 15.06.2023 кожен, за участі потерпілої та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; висновку експерта № 511 судово-медичної експертизи від 27.06.2023; висновку експерта № 326 за результатами судово-медичної експертизи від 09.06.2022 колегія суддів виходить з наступного.

Так, захисник вважає, що висновок експерта № 326 здобутий стороною обвинувачення за відсутності постанови про призначення прокурора у кримінальному провадженні, що підтверджується відсутністю у Реєстрі матеріалів досудового розслідування згадки про таку постанову; інформацією у обвинувальному акті про групу прокурорів згідно постанови про зміну групи прокурорів від 07.06.2023. Оскільки висновок експерта з вказаних підстав є недопустимим доказом, то, на переконання захисника, є недопустимим також висновок експерта № 511, оскільки у ньому цілком аналізуються дані щодо тілесних ушкоджень, які відображені у висновку № 326.

Аргументи недопустимості як доказів вказаних трьох протоколів слідчих експериментів зводяться до того, що у них відсутні відомості про те, що учасники цієї слідчої дії заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовувались при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; текст протоколів не відповідає абсолютно фототаблицям, доданим до них; фототаблиці не підписані жодною особою, яка брала участь у проведенні слідчої дії, окрім дізнавача; тексти протоколів слідчих експериментів, зокрема час їх складання, свідчать про те, що насправді учасникам слідчої дії було надано для підписання протоколи слідчих експериментів, які були заздалегідь складені та роздруковані, тобто ці протоколи не фіксували дійсних обставин проведення слідчої дії. Крім цього, посилаючись на концепцію «плодів отруєного дерева», захисник просить визнати недопустимим висновок експерта № 511 ще й з причини аналізу в ньому даних щодо механізму утворення тілесних ушкоджень, які відображені у протоколах слідчих експериментів.

За загальними правилами, визначеними у ст.ст. 86, 87 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Ст. 300 КПК України, яка міститься у главі 25 КПК України про особливості досудового розслідування кримінальних проступків, дозволяє для досудового розслідування кримінальних проступків виконувати всі слідчі (розшукові) дії, передбачені цим Кодексом, та негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені частиною другою статті 264 та статтеюь 268 цього Кодексу, та ін.

Відповідно до ч.ч 2, 3 ст. 39-1 КПК України дізнавач уповноважений: 1) починати дізнання за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити огляд місця події, обшук затриманої особи, опитувати осіб, вилучати знаряддя і засоби вчинення правопорушення, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку або виявлені під час затримання, а також проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, установлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій у випадках, установлених цим Кодексом, відповідним оперативним підрозділам; 4) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; 5) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 6) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 7) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 8) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом. Дізнавач зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються в письмовій формі.

Як вбачається із матеріалів справи, 07.06.2022 начальник сектору дізнання Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області надав письмове доручення, яке за змістом відповідає положенням ст. 110 КПК України, якою ставляться вимоги до процесуальних рішень органів досудового розслідування, яким доручив проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000469 від 07.06.2022 дізнавачу вказаного сектору Угрин Ж.

Саме ця дізнавач 07.06.2022 винесла постанову про призначення експертизи щодо встанолвення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень в потерпілої .

Тому, з огляду на ці обставини та наведені вище положення процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстави для визнання недопустимим доказом висновок експерта № 326, оскільки експерт діяла на підставі постанови дізнавача.

Крім цього, відповідно до положень ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення.

Прокурором ОСОБА_15 під час судового провадження надано: постанову про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 07.06.2022, винесену заступником керівника Тернопільської кружної прокуратури ОСОБА_16 , якою у кримінальному провадженні № 0000469 визначено групу прокурорів у складі: прокурорів Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_17 (старший прокурор групи прокурорів), ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ; а також постанову цього ж заступника керівника окружної прокуратури від 07.096.2023 про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні, якою змінено групу прокурорів у вказаному кримінальному провадженні у складі: прокурорів Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_15 (старший групи прокурорів), ОСОБА_19 та ОСОБА_18 .

Ці два процесуальні докмуенти були відкриті стороні захисту та беруться до уваги судом при оцінці доказів у справі на підтвердження того, що у кримінальному провадженні № 0000469 здійснювалось процесуальне керівництво прокурором досудовим розслідуванням з його початку.

Колегія суддів вважає, що не зазначення у Реєстрі матеріалів у кримінальному провадженні відомостей про постанову про визначення групи прокурорів, при цьому, що існує постанова саме про зміну групи прокурорів, не може свідчити про відсутність узагалі такого процесуального рішення. Як встановлено таке рішення про визначення групи прокурорів у матеріалах кримінального провадження є, тобто постанова від 07.06.2022.

Щодо доводів про недопустимість трьох протоколів слідчих експериментів, то колегія суддів звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22), згідно із яким, у разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося; оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.

За клопотанням сторони захисту були допитані як свідки статист та один із двох понятих, що були присутні при проведенні цих слідчих дій. Інший понятий ОСОБА_20 викликався до суду, не прибув, тому його допит був виключений із переліку доказів, що підлягали дослідженню.

Із пояснень статиста та одного із двох понятих, що були присутні при проведенні цих слідчих дій , а також пояснень потерпілої та свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які були учасниками слідчих експериментів, які під час їх допиту судом жодним чином не вказували про порушення їх прав при проведенні цієї слідчої дії та не висловлювали жодних заперечень щодо порядку дій та правдивості змісту протоколів цієї слідчої дії як в самих протоколах, так і в суді, місцевий суд не вбачав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при проведенні 15.06.2023 слідчих експериментів, які б тягли за собою визнання цих протоколів недопустимими доказами, з чим погоджується і колегія суддів.

Перевіряючи доводи апелянта щодо закриття кримінального провадження на підстааві п.10 ч.1 ст.284 КПК України колегія суддів виходить зтого що вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розсолідування, визначений ст.219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину проти життя та здоровя особи. Слідчий, дізнавач прокурор зобовязані також закрити кримінальне провадження у разі коли строк досудовго розслідування визначений ст.219 цього Кодексу закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Згідно з ч.2 ст.219 КПК України строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку визначеному ст.615 цьго Кодексу, до дня повідомлення особі про підозру становить 12 місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину та 18 місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого та особливо тяжкого злочину. Згідно з ч.8 ст.615 КПК України у кримінальних провадженнях, в яких жодній особі не було повідомлено про підорзу на дату введення воєнного стану, строк від зазначеної дати до дати припинення чи скасування воєнного стану не зараховується до загальних строків, передбачених ст.219 цього Кодексу. Відомості до ЄРДР про вчинення вазаного кримінального правопорушення були внесені 07.06.2022, повідомлення про підозру ОСОБА_6 - 10.07.2023. Отже, строк з 07.06.2022 по 10.07.2023 не зараховується до строку досудового розслідування передбаченого ч.2 ст.219 КПК України, тому відсутні підстави вважати що закінчився 12 місячний строк досудового розслідування до повідомлення особі про підорзу.

Розглядаючи клопотання захисника про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у звязку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, визначених ст.49 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Обвинувачений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності з такої нереабілітуючої обставини.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч 1. ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України 3.06.2022, і у відповідності до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення віднесено до кримінальних проступків, на час апеляційного розгляду, а саме 3.06.2024 року минуло 2 роки з дня вчинення інкримінованого йому кримінального проступку, при цьому обвинувачений протягом цього строку не ухилявся від слідства, суду та не вчиняв будь-якого нового кримінального правопорушення.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності для суду є обов`язковим тобто положення ст. 49 КК України носять імперативний характер в разі встановлення судом закінчення цього строку та відсутності обставин, визначених КПК України, які перешкоджають його застосуванню .

На обов`язок суду щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадку закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не впливає визнання чи невизнання ним вини у пред`явленому обвинуваченні, обов`язково в даному випадку з`ясовується лише згода або незгода обвинуваченого на звільнення його від кримінальної відповідальності з такої обставини, яка, до того ж, не є реабілітуючою.

Такий висновок узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 25 травня 2019 року у справі № 287/359/14-к (провадження № 51-8555км18).

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності ч.1 ст.125 КК України у звязку з закінченням строків, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, і такий висновок узгоджується з позицією, висловленою в постановах Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі № 322/5602/13-к (провадження № 51-10495км18), від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17 (провадження № 51-3298км20), від 2 грудня 2020 року у справі № 509/4247/17 (провадження № 51-5696ск20).

У звязку з чим цивільний позов потерпілої до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним проступком, у розмірі 250 000 грн. слід залишити без розгляду.

В порядку ст.100 КПК України слід вирішити питання про долю речового доказу.

Отже, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід задовольнити частково, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України-скасувати, звільнивши обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 травня 2024 щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України, - скасувати.

ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, визначених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000469 від 07.06.2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди залишити без розгляду.

Компакт диск (DVD-R) з відеозаписами згідно постанови від 05.07.2022- залишити у матеріалах судового провадження.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді