КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем захисника ОСОБА_6 з використанням його власних технічних засобів в системі «EasyCon», кримінальне провадження № 0001683 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 27.05.2013 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки;

- 24.03.2015 Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі;

- 04.09.2019 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавленняволі,

- 02.04.2020 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавленняволі, звільненого 01.04.2022 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого

_________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2652/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1

ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення умисних злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.

ОСОБА_7 , приблизно о 13 год. 40 хв., тобто в період дії воєнного стану, запровадженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, затвердженого Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні, яким введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, та продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб, продовжено Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 з 05 год. 30 хв. 25.04.2022 строком на 30 діб, та продовжено Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 строком на 90 діб, продовжено Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 з 05 год. 30 хв. 23.08.2022 строком на 90 діб, продовжено Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 з 05 год. 30 хв. 21.11.2022 строком на 90 діб та продовжено Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023 з 05 год. 30 хв. 19.02.2023 строком на 90 діб, перебуваючи у приміщенні магазину «АВРОРА», розташованого за адресою: м. Київ, проспект Берестейський, 46-В, звернув свою увагу на торгові полиці.

В цей момент у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, повторно, а саме накопичувачів твердотілих металевих USB «T&G», Veg. 121, об`ємом пам`яті 64 Gb, у кількості трьох штук, що належить ТОВ «Вигідна покупка» ().

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на повторне, вчинене в умовах воєнного стану, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , 01.05.2023 приблизно о 14 год. 55 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «АВРОРА», розташованого за адресою: м. Київ, проспект Берестейський, 46-В, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є непомітними для оточуючих, діючи умисно, з корисливим мотивом, в умовах воєнного стану, повторно, таємно взяв з торгових полиць та сховав під власну куртку наступне майно, а саме: накопичувачі твердотілі металеві USB марки «T&G», Veg. 121, об`ємом пам`яті 64 Gb, у кількості трьох штук, вартістю 189 грн. кожна, загальною вартістю 567 грн. без урахування ПДВ, що належить ТОВ «Вигідна покупка» ().

В подальшому, ОСОБА_7 , утримуючи при собі викрадений товар, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з вказаним товаром намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення та виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий охоронцем магазину ОСОБА_9 .

А всього, ОСОБА_7 намагався в умовах воєнного стану, повторно, таємно викрасти чуже майно на загальну суму 567 грн., без урахування ПДВ, що належить ТОВ «Вигідна покупка» ().

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , погоджуючись зі своїм покаранням, просить зменшити тривалість строку, посилаючись на те, що стаття не тяжка, а також те, що він має проблеми зі здоров`ям та має неповнолітнього сина, в житті та вихованні якого хоче приймати участь.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки судупершої інстанції, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у закінченому замаху (особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі) на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, що відповідає юридичній кваліфікації діяння ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, колегія суддів не переглядає, оскільки вони ніким із учасників судового провадження не оспорюються.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується покарання, то, всупереч тверджень апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючироль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному каятті, а також дані про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, останній раз 02.04.2020 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, та, звільнившись 01.04.2022, повторно 01.05.2023 вчинив корисливий злочин, характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в межах даного провадження оголошувався у розшук.

Належним чином при цьому враховано судом і обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, та відсутність таких обставин, які його обтяжують.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, так як його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції від суспільства, при цьому визначивши йому таке покарання строком на 5 років позбавлення волі, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами апелянта про суворість призначеного йому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо визнання та врахування наявності таких обставин, як те, що стаття, яка йому інкримінована, не є тяжкою, а також те, що він має проблеми зі здоров`ям та має неповнолітнього сина, в житті та вихованні якого хоче приймати участь, як підстав для пом`якшення призначеного йому судом покарання, не можуть бути задоволені, оскільки окремі з вказаних обставин не лише було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, яке обвинуваченому ОСОБА_7 було визначене у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, але й, на переконання колегії суддів, вони не є тими обставинами, які в даному випадку давали б підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому судом покарання, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, на противагу його твердженням, є тяжким злочином, а також і те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджувався за скоєння кримінальних правопорушень проти власності, та відбував покарання у виді позбавлення волі, що не мало свого результату та мета покарання не була досягнута, адже ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та, в чергове, звільнившись з місць позбавлення волі лише 01.04.2022 року, вже 01.05.2023 року, повторно та ще й в умовах воєнного стану, вчинив корисливий тяжкий злочин, що вказує на те, що ОСОБА_7 , який офіційно не працює, обрав джерелом отримання доходів виключно вчинення умисних, корисливих кримінальних правопорушень, що в своїй сукупності переконливо свідчить про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_7 , відсутність у нього критичної оцінки своїх дій, його небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки.

Аналогічним чином вищевказане стосується і тих обставин, на які посилається обвинувачений ОСОБА_7 , як на підставу для пом`якшення призначеного йому судом покарання, а саме те, що він має проблеми зі здоров`ям та має неповнолітнього сина, відомості про що й не підтверджено об`єктивними даними кримінального провадження.

А відтак, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3