КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4497/2024 Категорія: ч. 3 ст. 307 КК України
ЄУН: 754/4640/23 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 серпня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0000534, внесеному до ЄРДР 14 лютого 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, неодружений, офіційно не працевлаштований, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 серпня 1996 року Печерським районним судом м. Києва за ст. 17 ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 81 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України виконання вироку відстрочено на 2 роки;

- 25 квітня 1997 року Старокиївським районним судом м. Києва за ст. 17 ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 13 квітня 2000 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 229-6 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі;

- 26 жовтня 2000 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 229-6, ст. 43 КК України до покарання у виді 2 років 8 місяців позбавлення волі;

- 23 травня 2002 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

- 29 травня 2006 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі;

- 4 листопада 2009 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

- 3 квітня 2014 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

- 4 грудня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі;

- 6 червня 2022 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належному йому майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано ОСОБА_6 до покарання за цим вироком суду невідбуту частину покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 6 червня 2022 року та з урахуванням положень ст. 72 КК України призначено остаточне покарання у виді 9 (дев`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що, будучи раніше засудженим вироком Печерського районного суду м. Києва від 6 червня 2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, у невстановлені слідством дату, час та місці, в обвинуваченого ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на реалізацію протиправної діяльності у сфері незаконного збуту психотропної речовини.

З метою реалізації свого злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив та маючи намір збагатитися за рахунок вчинення злочинів у сфері незаконного обігу психотропних речовин, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини з метою збуту, у невстановлені слідством дату та час, знаходячись за невстановленою слідством адресою, незаконно придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи (досудове розслідування відносно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні) 1 (один) поліетиленовий зіп-пакет із кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено законом - PVP, загальною масою 2356, 97 г., що є особливо великим розміром, яку в подальшому поклав до своєї сумки, що мав при собі, тим самим почав незаконно зберігати психотропну речовину з метою збуту.

Реалізуючи свій протиправний умисел, обвинувачений ОСОБА_6 , утримуючи при собі незаконно придбану психотропну речовину, знаходячись біля будинку 27/2 по вул. М. Закревського в м. Києві, приблизно о 18 год. 14 лютого 2023 року був зупинений працівниками поліції. У подальшому, 14 лютого 2023 року в ході проведення особистого обшуку в обвинуваченого ОСОБА_6 працівниками поліції виявлено та вилучено 1 (один) поліетиленовий зіп-пакет із кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено законом - PVP, загальною масою 2356, 97 г., що є особливо великим розміром, яку обвинувачений ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав з метою збуту.

Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат та доля речових доказів у провадженні.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 307 КК України на ч. 3 ст. 309 КК України. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати ОСОБА_6 до покарання за вироком суду від 12 вересня 2023 року невідбуту частину покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 6 червня 2022 року та з урахуванням положень ст. 72 КК України призначити остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації належного йому майна. Скасувати арешт накладений ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року на мобільний телефон марки «Huawei», переданий на зберігання до камери схову Деснянського УП ГУНП у м. Києві згідно квитанції № 006505; ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року на об`єкт нерухомого майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Повернути ОСОБА_6 визнані речовими доказами в кримінальному провадженні банківську карту «Sportbank» № НОМЕР_1 , зв`язку ключів, передані на зберігання до камери схову Деснянського УП ГУНП у м. Києві згідно квитанції №006505; мобільний телефон марки «Huawei», портативний зарядний пристрій марки «Мі» з кабелем, грошові кошти в сумі 410,00 гри., передані на зберігання до камери схову Деснянського УП ГУНП у м. Києві згідно квитанції №006505. В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2024 року касаційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволена частково, ухвала Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року щодо ОСОБА_6 скасована, призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

З огляду на необхідність попередження ризику переховування ОСОБА_6 від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного вироком суду, враховуючи, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто, по 10 серпня 2024 року включно.

На початку апеляційного розгляду прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, яке обґрунтоване тим, що з огляду на те, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та йому призначалось покарання, яке він відбував реально у виді позбавлення волі, після відбуття якого знову продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, наразі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, вказане кримінальне правопорушення вчинив у період невідбутої частини покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 6 червня 2022 року, наявні ризики переховування останнього від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, а тому лише запобіжний захід у виді тримання під вартою спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник та обвинувачений на заперечували проти задоволення клопотання.

Вислухавши позицію учасників кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи клопотання прокурора, колегія суддів доходить такого висновку.

Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги стадію даного судового провадження, те, що апеляційний розгляд тільки розпочатий, за оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком 9 років 1 місяць, яке слід відбувати реально, а тому наявний ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду з метою уникнення відбування призначеного за вироком суду покарання.

Окрім того, з огляду на те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, у вчиненні якого він визнаний винуватим оскаржуваним вироком, скоїв у період іспитового строку, встановленого вироком Печерського районного суду м. Києва від 6 червня 2022 року, яким ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі та звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, колегія суддів вважає наявним ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

При цьому колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у своєму рішення «Руслан Яковенко проти України» зазначив, що, починаючи з дати постановлення вироку, навіть, якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити, підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом», тобто у розумінні підпункту «а» пункту 1 ст. 5 Конвенції на законних підставах.

Окрім того, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання, а питання щодо законності такого тримання під вартою можуть бути переглянуті лише, коли виникають нові обставини.

За таких обставин тримання особи під вартою за наявності вироку суду, який хоча і не набрав законної сили, однак яким особі призначено покарання у виді позбавлення волі, є таким, що в повному обсязі відповідає принципам законності, пропорційності та не є свавільним.

Окрім того, відповідно до положень ст. 377 КПК України, якщо обвинуваченого, який тримається під вартою, засуджено до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Проте таких виняткових обставин сторонами не зазначено.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на даний час строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності між повагою на його особисту свободу та публічними інтересами, а тому колегія суддів вважає за необхідне продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням положень ст. 377 КПК України, до набрання вироком законної сили, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

За таких обставин клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання прокурора ОСОБА_8 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому за ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4