Справа № 489/7725/24
Провадження № 1-кп/489/962/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

25 жовтня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальні провадження за №0000991 від 23.07.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 06.03.2014 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень; 20.01.2016 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до чотирьох місяців арешту; 23.11.2018 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 1 року 10 місяців позбавлення волі та штрафу в сумі 850 грн; 10.07.2020 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 31.10.2022 Ленінський районним судом м. Миколаєва статтями 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі; 01.06.2023 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 та ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 (дистанційно), захисника ОСОБА_5 (дистанційно),

встановив:

22.07.2024 у період часу з 20:00 год. до 21:00 год. (більш точного часу не встановлено), ОСОБА_3 , перебуваючи біля магазину «Міцний налив» по просп. Миру, 56, м. Миколаєва, діючи повторно, в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілого ОСОБА_6 , умисно таємно викрав належний останньому телефон марки «UMIDIGL» моделі «Bison X10 Pro», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 3875,25 грн, із сім-картою оператора телекомунікацій «ВФ Україна» НОМЕР_3 , яка не становить матеріальної цінності для потерпілого. Після того ОСОБА_3 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 3875,25 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у викраденні телефону ОСОБА_6 визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті, зокрема, що дійсно в липні 2024 року у вечірній час біля магазину «Міцний налив» по просп. Миру м. Миколаєва посросив у потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка. Отримавши телефон, він почав телефонувати з нього, а потерпілий в той час відійшов в сторону, внаслідок чого він вирішив викрасти вказаний телефон, й тому продовжуючи розмовляти по ньому, пішов з того місця, де знаходився потерпілий, тим самим заволодівши вказаним телефоном. В подальшому викрадений телефон він подарував своєму знайомому ОСОБА_7 . Вказав, що щиро розкаюється у вчиненому, засудив свої дії, шкодує з приводу їх вчинення, попросив вибачення у потерпілого та примирився з ним таємно. Запевнив суд, що став на шлях виправлення й тому просив не призначати йому надто суворе покарання. При цьому, зазначив, що його дії необхідно кваліфікувати як шахрайство, а не крадіжка, оскільки потерпілий сам передав йому телефон для дзвінка.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.07.2024 вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до поліції з приводу того, що 22.07.2024 близько 21.00 години по просп. Миру, 56, м. Миколаєва був викрадений його мобільний телефон «Bison X10 Pro» із сім-карткою «Водафон» НОМЕР_3 .

Відповідно до заяви ОСОБА_7 від 26.07.2024, останній добровільно видав телефон «Bison X10 Pro», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , який йому 23.07.2024 подарував ОСОБА_8 .

З протоколів огляду предмету від 27.07.2024 та 06.09.2024 та фототаблиць до них слідує, що слідчим з участю потерпілого ОСОБА_6 був оглянутий добровільно виданий ОСОБА_9 мобільний телефон марки «UMIDIGL» моделі «Bison X10 Pro» (RPO 1), IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 чорного кольору. В ході огляду потерпілий вказав, що вказаний телефон був у нього викрадений 22.07.2024 біля магазину «Міцний Налив» по просп. Миру, 56, м. Миколаєва.

Висновком експерта № СЕ-19/115-24/14397-ТВ від 09.08.2024, встановлено, що ринкова вартість викраденого телефону марки «UMIDIGL» моделі «Bison X10 Pro» (RPO 1), IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , станом на 22.07.2024 могла становити 3875,25 грн.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 08.08.2024 та фототаблиці до нього, слідчим проведено огляд місця події просп. Миру, 56, м. Миколаєва біля магазину «Міцний Налив».

Із заяви потерпілого ОСОБА_6 від 06.09.2024 слідує, що останній видав слідчому коробку від телефону марки «UMIDIGL» моделі «Bison X10 Pro» (RPO 1), IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , яка була оглянута слідчим відповідно до протоколу огляду від 06.09.2024 .

Із розписки ОСОБА_6 від 06.09.2024 вбачається, що останній отримав на відповідальне зберігання викрадений у нього мобільний телефон марки «UMIDIGL» моделі «Bison X10 Pro», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та коробку до нього.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.09.2024, фототаблиці та довідки до нього, потерпілий ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_3 як особу, яка 22.07.2024 в період з 20.00 до 21.00 години викрала у нього мобільний телефон «Bison X10 Pro».

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.09.2024, фототаблиці та довідки до нього, свідок ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_3 як особу, яка 23.07.2024 подарувала йому мобільний телефон «Bison X10 Pro».

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

При цьому суд не погоджується з твердженням обвинуваченого про те, що його дії за вказаним фактом викрадення телефону ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати як шахрайство, виходячи з наступного.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, полягає в заволодінні чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою потерпілої особи або особи, у володінні якої перебуває майно.

Натомість суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення полягає в тому, що умисел особи на заволодіння чужим майном виникає у неї до моменту передачі їй відповідного майна володільцем, якого вона шляхом обману або зловживання довірою спонукала передати їй таке майно не з метою його викрадення, а для інших потреб.

При цьому, в судовому засіданні обвинувачений надав однозначні та послідовні показання про те, що попросив у потерпілого телефон не з метою його викрадення, а саме для здійснення телефонного дзвінка, та отримавши від потерпілого телефон, став телефонувати з нього. В подальшому, скориставшись тим, що потерпілий відійшов від нього та не спостерігав за ним та телефоном, обвинувачений вирішив обернути вказаний телефон на свою користь, тобто викрасти його таємно від потерпілого, у зв`язку з чим, утримуючи телефон при собі, залишив місце події.

Вказане, у свою чергу, свідчить про те, що в діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого саме ст. 185 КК України - як таємне викрадення чужого майна, а не заволодіння ним шляхом шахрайства.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є раніше неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, за які відбував покарання в місцях позбавлення волі.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить вказане в обвинувальному акті щире каяття, яке полягає у тому, що обвинувачений повністю визнав свою провину у протиправному заволодінні майном потерпілого та вказав на своє розкаяння; засудив свої дії, попросив вибачення у потерпілого та примирився з ним.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, за які відбував покарання в місцях позбавлення волі, наявності обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача щодо виду та міри покарання відносно обвинуваченого, думку потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, оскільки він не має будь-яких претензій до нього, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки інші види покарання є недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.06.2023, після постановлення якого ним було вчинене дане кримінальне правопорушення.

При цьому, відсутні підстави для зарахування обвинуваченому у строк покарання час його попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні, в якому він засуджений вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.06.2023, оскільки в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті цього Кодексу лише у випадку призначення остаточного покарання відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Натомість в даному провадженні ОСОБА_3 має бути призначене остаточне покарання відповідно до положень ст. 71 КК України, у зв`язку з чим відсутні передбачені законом підстави для зарахування останньому у строк покарання час його попереднього ув`язнення в попередньому кримінальному провадженні, що вказує на необхідність відрахування початку строку його покарання саме з часу постановлення даного вироку, оскільки обвинувачений на даний час продовжує перебувати в місцях позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

До набрання вироком законної сили відсутні підстави для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки останній на даний час фактично відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.06.2023, невідбута частина покарання за яким частково приєднується до покарання за вказаним вироком.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місяці.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.06.2023 у справі № 489/1885/23, остаточно до відбуття визначивши ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 за даним вироком рахувати з часу його ухвалення, тобто з 25.10.2024.

Речові докази: мобільний телефон марки «UMIDIGL» моделі «Bison X10 Pro» (RPO 1) (IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ) та коробку до нього - залишити у потерпілого ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 2271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) грн 84 коп.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати, залишивши його утримання в ДУ «Казанківська ВК (№93)».

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1