Провадження № 1-кс/204/2565/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвоката ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровськ, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2024 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Управління СБ України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено та який триває до теперішнього часу. Так, досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше кінця серпня 2024 року, використовуючи Інтернет-месендежер «Telegram», встановив зв`язок з наразі невстановленою в ході досудового розслідування особою, яка запропонувала ОСОБА_5 виконувати завдання, які полягають у зборі та подальшій передачі інформації про переміщення Збройних сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань за допомогою залізничного транспорту. Після чого, у ОСОБА_5 , у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу, однак не пізніше кінця серпня 2024 року, виник злочинний умисел, спрямований на поширення інформації про переміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану. Так, ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час однак не пізніше кінця серпня 2024 року, отримав від невстановленої в ході досудового розслідування особи завдання відповідно до якого ОСОБА_5 мав здійснювавати встановлення прихованих відеокамер поблизу залізничних перегонів в м. Самар (колишня назва Новомосковськ) Дніпропетровської області, які здійснювали відео-зйомку переміщення Збройних сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. При цьому, вказані відеокамери, ОСОБА_5 мав встановлювати, шляхом їх розміщення на гілки дерев, які знаходяться в безпосередній близькості до залізничних шляхів та маскував їх під ОСОБА_8 і закріпляв їх за допомогою прозорого канцелярського скотчу. Також, з метою постійного функціонування раніше згаданих відеокамер, останній здійснював їх підключення до зовнішніх зарядних пристроїв, які, у свою чергу, забезпечували їх постійне функціонування. Крім того, вказані засоби відео-фіксації, останній мав встановлювати відповідні флеш-накопичувачі, з метою збереження інформації про переміщення військових ешелонів, а також сім-картки операторів стільникового зв`язку з постійним Інтернет підключенням, з метою автоматичної, віддаленої передачі інформації про переміщення залізничного рухомого складу. Крім того, з метою перевірки функціонування вказаних відеокамер ОСОБА_5 мав систематично здійснювати обхід та перевірку функціонування відеокамер та у разі їх вимкнення мав здійснювати їх налаштування з метою подальшого функціонування задля продовження документування та передачі інформації невстановленій в ході досудового розслідування особі щодо переміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань залізничним транспортом в м. Самар (колишня назва Новомосковськ) Дніпропетровської області. У свою чергу ОСОБА_5 надав добровільну згоду на вчинення вищевказаних дій про що повідомив невстановлену в ході досудового розслідування особу. У подальшому, ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на поширення інформації про переміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості в умовах воєнного стану, шляхом надання інформації невстановленій особі, у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу, однак не пізніше кінця серпня 2024 року, здійснив встановлення відеокамери марки «Vstarcam CB75» з встановленим флеш-накопичувачем марки «Lenyes 64 GB», серійний номер «MMZS64G2R9T24-CC» та сім-карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» в м. Самар (колишня назва Новомосковськ) Дніпропетровської області за приблизними географічними координатами 48.6523822, НОМЕР_1 , яка здійснювала фіксування переміщення військових ешелонів та в автоматичному режимі надсилалась невстановленій в ході досудового розслідування особі, поблизу залізничного перегону Новомосковськ-Дніпровський Губиниха. Далі, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на поширення інформації про переміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості в умовах воєнного стану, шляхом надання інформації невстановленій особі, у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу, однак не пізніше кінця серпня 2024 року, здійснив встановлення відеокамери марки «Vstarcam CB75» з встановленим флеш накопичувачем марки «XO 64 GB», серійний номер НОМЕР_2 та сім-карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» в м. Самар (колишня назва Новомосковськ) Дніпропетровської області за приблизними географічними координатами 48.650313, НОМЕР_3 , яка здійснювала фіксування переміщення військових ешелонів та в автоматичному режимі надсилалась невстановленій в ході досудового розслідування особі, поблизу залізничного перегону Новомосковськ-Дніпровський Павлоград-1. Разом із тим, 11.10.2024 протиправну діяльність громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було припинено в ході проведення слідчих (розшукових) дій. Враховуючи вищевикладене, громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на поширення інформації про переміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану, у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу, але не пізніше кінця серпня 2024 року, здійснив встановлення відеокамер марки «Vstarcam CB75» з встановленими флеш-накопичувачами та сім-картками операторів стільникового зв`язку з метою передачі інформації про переміщення військових ешелонів невстановленій в ході досудового розслідування особі. Таким чином, умисні дії громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які виразились у несанкціонованому поширенні інформації про переміщення Збройних сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчинених в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінальних правопорушень та доводять, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, з посиланням на матеріали кримінального провадження, що підтверджують ці обставини: відповіддю на запит з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 08.10.2024; протоколом огляду місця події від 07.10.2024; протокол огляду місця події від 10.10.2024; протоколом обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 від 11.10.2024; протоколом затримання ОСОБА_5 від 11.10.2024; іншими матеріалами кримінального провадження, які самі по собі так і в сукупності із іншими доказами містять відомості, як доказ факту та обставин вчинення підозрюваною кримінального правопорушення. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 176, ст.183 КПК України, тримання під вартою щодо ОСОБА_5 є винятковим та вбачається єдино можливим запобіжним заходом, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого під час дії воєнного стану в Україні. Таким чином, орган досудового розслідування, повідомивши ОСОБА_5 про підозру, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; продовжити вчинення інкримінованого або вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вважаю за необхідне застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності. На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею злочину є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Під час досудового розслідування було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, продовжити вчинення інкримінованого або вчинити інше кримінальне правопорушення. Ткож, слідчий просить звернути увагу, що встановлені досудовим розслідуванням обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню вказаних ризиків. Крім того, відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України. Враховуючи вагомість наявних доказів, тяжкість злочину та тяжкість покарання, а також враховуючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам кримінального провадження, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання, просив його задовольнити з підстав зазначених у клопотанні, зазначивши, що жоден більш з м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Підозрюваний у судовому засіданні не заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного, але просив застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, оскільки підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання та тісні соціальні зв`язки.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, приховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Проте, у судовому засіданні прокурором не було належним чином підтверджено наявність ризику незаконного впливу на експертів у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний не знайомий особисто з експертами та підстав вважати, що він може будь-яким чином здійснювати на них вплив, не має.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, при розгляді даного клопотання суд враховує той факт, що на даний час в Україні введено військовий стан та тривають активні бойові дії, що в свою чергу збільшує ризик втечі (переховування) підозрюваного настільки, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризику переховування.

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, встановленим у судовому засіданні.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, відсутність постійного місця роботи, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, приховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також продовжити свою злочинну діяльність, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки враховуючи вищевикладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленим у судовому засіданні.

Так, відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 9 грудня 2024 року, без визначення застави.

Ухвалу направити до СВ СБ України в Дніпропетровській області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1