Провадження №: 1-кп/755/227/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2024 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі дистанційного судового провадження, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, кримінальне провадження №0001708 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Макіївка Донецької області, громадянки України, з вищою освітою, не працюючої, вдови, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.311 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Родинське Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, розлученого, особи з інвалідністю 2 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.311 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Родинське Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого малолітню дитину, 2012 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.311 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_3 ,

ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

І. Суть питання, що вирішується.

В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва (на стадії судового розгляду) перебуває кримінальне провадження №0001708 від 04.07.2022 року, відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.311 КК України (справа №755/19826/23, провадження №755/227/24).

Ухвалою суду від 08.05.2024 року в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 було відмовлено, а клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою - задоволено і продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 06 липня 2024 року включно.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

ІІ. Позиція і клопотання учасників судового провадження.

1. Позиція та клопотання прокурора.

В судовому засіданні прокурор подав суду письмове клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки, на його думку, обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, ризики, передбачені ст.177 КПК України, а також обставини, які слугували підставою для обрання та продовження зазначеного запобіжного заходу, на даний час не відпали та продовжують існувати.

Зокрема, на думку прокурора, враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна, у разі визнання його винним це може спонукати його до втечі на тимчасово непідконтрольні Україні території або за кордон.

Крім того, на думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків ще не допитаних судом чи іншу обвинувачену у кримінальному провадженні, оскільки знає їх особисто, шляхом вмовлянь, підкупу чи залякування останніх може спонукати їх відмовитись від наданих раніше показань чи уникати явки до суду.

Також, прокурор вважає, що існує ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, який може бути виражений у створенні ОСОБА_5 штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих показів на підтвердження висунутих ним захисних версій, а також шляхом неявки у судові засідання.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 вже раніше судимий за вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, постійного джерела доходу не має, що, на думку прокурора, може слугувати підставою для вчинення нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченому протиправного діяння, прокурор вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку обвинуваченого, тому просить суд з метою забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та забезпечення розгляду кримінального провадження продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів.

Проти задоволення клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому заперечував, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки, на його думку, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

2. Позиція та клопотання сторони захисту.

1. Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду з письмовим клопотанням про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт у нічний час доби, яке мотивоване тим, що прокурор у своєму клопотанні не наводить жодних обгрунтованих обставин, які доводили б наявність зазначених ризиків та обгрунтованість підозри.

В разі зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 зобов?язується працевлаштуватися для того, щоб заробляти на оренду квартири, власні потреби та потреби його матері, в якої він залишився єдиним сином та яка має когнітивні порушення, внаслідок чого потребує соціальної послуги з догляду.

Крім того, ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки, оскільки у м.Києві проживає цивільна дружина його покійного брата ОСОБА_4 та яка орендувала для нього квартиру.

Захисник зазначає, що ОСОБА_5 також має незадовільний стан здоров`я.

Враховуючи викладене, захисник просив суд застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник - адвокат ОСОБА_9 думку та клопотання захисника - адвоката ОСОБА_7 підтримали, просили суд його задовольнити, проти клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували.

Крім того, на запитання суду обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що умови його утримання під вартою покращились та скарги у нього відсутні.

2. Обвинувачена ОСОБА_3 та захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_8 також заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, думку та клопотання сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_5 підтримали, просили суд змінити обвинуваченому запобіжний захід.

ІІІ. Положення закону, яким керувався суд.

За змістом ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст.331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Статтею 176 КПК України передбачено, що одним із запобіжних заходів є домашній арешт.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За правилами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою та заявлених сторонами клопотань судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні клопотань учасників судового провадження.

ІV. Висновки та мотиви суду.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши надане клопотання прокурора, суд приходить до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою , оскільки, на думку суду, продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, ступінь яких не зменшився, та інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч.2 ст.177, ст.197 КПК України, підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При вирішенні питання про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує також, крім іншого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, ризик повторення чи продовження ним протиправної поведінки.

Так, суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, і?х аналогів або прекурсорів, який має підвищену суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п?яти до восьми років з конфіскацією майна, раніше не судимий (в силу ст.89 КК України), однак притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, зареєстрований та проживає за різними адресами.

Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинуваченого винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, суд приходить до висновку, що вказані вище обставини, а також діючий на території України воєнний стан, дають підстави для висновку, що з боку обвинуваченого наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику втечі обвинуваченого, суд зазначає, що відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

При цьому, дані про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні і наявність характеризуючих даних про особу обвинуваченого не виключають наявність зазначених вище ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.

Крім того, дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, докази в повному обсязі судом на даний час не досліджені.

Суд зазначає, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окремо щодо стану здоров`я та умов утримання обвинуваченого суд зазначає наступне.

При вирішенні питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд також враховує, що неможливість перебування особи під вартою внаслідок стану здоров`я встановлюється у визначеному законом порядку, і будь-які належні докази, які б свідчили про те, що наявні у ОСОБА_5 хвороби унеможливлюють перебування його під вартою, суду не надані і відповідні обмеження до обвинуваченого застосовуються в передбаченому законом порядку згідно встановленої судової процесуальної процедури.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до Положення про Державну установу «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.08.2020 №2724/5, серед іншого, здійснення відповідно до законодавства та в межах компетенції заходів щодо організації медичного забезпечення та контролю за станом здоров`я узятих під варту осіб - є основним завданням ЦОЗ ДКВС України, у структурі якого діють відокремлені структурні підрозділи - філії, до складу яких входять медичні частини, лікарняні заклади та фельдшерські пункти.

Організація надання екстреної, первинної, вторинної (спеціалізованої) та паліативної медичної допомоги узятим під варту особам, вивчення, оцінка і прогнозування показників їх стану здоров`я, взаємодія в межах компетенції з іншими закладами охорони здоров`я, а також органами і установами ДКВС України - є, серед іншого, функціями ЦОЗ ДКВС України.

ЦОЗ ДКВС України належить до сфери управління Міністерства юстиції України, його діяльність спрямовується і координується заступником Міністра юстиції України відповідно до розподілу обов`язків.

В судовому засіданні 07.05.2024 року обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою на неналежні умови утримання під вартою. Зокрема, обвинувачений звертав увагу на переповненість запліснявілої та брудної камери, в якій він утримується разом з іншими 26 особами, недостатню кількістю ліжко-місць (на 27 осіб, які перебувають у камері, розміщено лише 23 ліжка), відсутність або обмежений доступ до душу, який розташований у камері, при цьому надається лише холодне водопостачання, санвузол розміщений у камері без жодних розмежувань, низьку якість харчування.

Враховуючи надані у судовому засіданні обвинуваченим пояснення, ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 08.05.2024 року було доручено адміністрації Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, в якій утримується обвинувачений ОСОБА_5 , та Департаменту з питань реалізації національного превентивного механізму Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини провести невідкладну перевірку належності умов тримання останнього під вартою, та, в разі встановлення неналежних умов утримання, вжити заходів щодо їх усунення.

17.05.2024 року до суду надійшов лист з Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, згідно якого на виконання ухвали від 08.05.2024 року справи №755/19826/23, провадження №1-кп/755/227/24 адміністрацією державної установи «Київський слідчий ізолятор» (далі - установа) проведено перевірку щодо умов тримання під вартою ОСОБА_5 .

За результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , утримується в державній установі «Київський слідчий ізолятор» в камерному приміщення №215 житловою площею (без врахування площі санвузла) 51,7 м2, яке розраховане на 20 осіб.

Матеріально-побутові та санітарні умови камерного приміщення №215 відповідають вимогам тримання, технічний стан задовільний.

Всі камерні приміщення установи облаштовані інвентарем, меблями та предметами господарського призначення відповідно до норм, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 27.07.2012 №1118/5 «Про затвердження Порядку забезпечення, обліку та експлуатації меблів, інвентарю і предметів господарчого призначення та норм їх забезпечення і експлуатації в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України».

Провітрювання здійснюється за рахунок обладнаних вентиляційних отворів, що мають спеціальне розташування напроти вікна (над дверима камери), а також систематичного відкриття вікон. Вікна засуджені та особи, взяті під варту, відчиняють самостійно по мірі необхідності. Примусове провітрювання в камерах проводиться кожен день протягом години під час прогулянки засуджених.

Мийними засобами та засобами особистої гігієни ув`язнені та засуджені забезпечені відповідно до вимог наказу Міністерства юстиції України від 10.02.2012 №233/5 «Про норми витрат мила та мийних засобів для осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах курсантів і слухачів навчальних закладів, осіб рядового і молодшого начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України».

Лазне-пральне обслуговування осіб, які тримаються в установі здійснюється у відповідності до вимог Положення про організацію лазне-прального обслуговування осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 №849/5, а саме: миття у лазні осіб, що тримаються в установі здійснюється згідно із затвердженим начальником установи графіком, але не менше двох разів на тиждень з обов`язковою одночасною заміною натільної білизни, та заміні постільної білизни один раз на тиждень.

Харчування в установі організовано відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 15.06.2021 №2160/5 «Про затвердження Положення про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час», а також відповідно до норм харчування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №336 від 16 червня 1992 р. «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках- розподільниках та інших приймальниках Національної поліції».

Приготування їжі в їдальні установи здійснюється тричі на добу відповідно до меню-розкладок продуктів, що складаються щотижнево за кожною нормою харчування. При цьому враховуються наявність і асортимент продуктів, забезпечення різноманітності страв.

Усі продукти, що передбачені затвердженими цією постановою нормами, видаються засудженим ті ув`язненим у вигляді готових страв, тобто після проходження необхідної для приготування страв первинної та теплової обробки.

Приготування та зберігання продуктів харчування проводиться з додержанням санітарних норм та стандартів води.

Готовність і смакові якості їжі визначаються медичними працівниками та черговим помічним начальника установи. Проба їжі береться з кожного стравоварильного котла. Якість їжі контролюється безпосередньо медичними працівниками, а також відповідальними особами від керівництва установи.

Разом з тим, 31.05.2024 року до суду надійшов лист з Департаменту з питань реалізації національного превентивного механізму Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, згідно якого для виконання функцій національного превентивного механізму відповідно до Факультативного протоколу до Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження та покарання, на підставі статей 13 та 19і Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та на виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 08.05.2024 року у кримінальному провадженні №0001708 відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , працівниками Департаменту з питань реалізації національного превентивного механізму спільно з представником громадської організації 17 травня 2024 року здійснено цільове відвідування державної установи «Київський слідчий ізолятор» (далі - СІЗО) з метою перевірки належності умов тримання ОСОБА_5 .

За результатами відвідування встановлено, що ОСОБА_5 , утримується в СІЗО з 03.04.2023 року. За час утримання перебував у камерних приміщеннях №№293, 338, 49, 336, 195, 208 та 215 на даний час перебуває у камерному приміщенні №72.

13.05.2024 року ув`язненого ОСОБА_5 з камерного приміщення №215 переміщено до камерного приміщення №72 на виконання вищезазначеної ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 08.05.2024 року з метою покращення умов його тримання.

Однак, під час вивчення умов тримання ОСОБА_5 встановлено, що у порушення вимог статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», у камерному приміщенні №72, де перебувало 4 засуджених, площа камери складає 9,4 м2, тобто, фактична площа на одного ув`язненого складала 2,3 м2 (замість 2,5 м2), навіть з урахуванням площі санітарного вузла.

Крім того, у порушення вимог правила 19.3 Європейських пенітенціарних правил (Рекомендація № R (2006)2 Комітету Міністрів держав-учасниць) (далі - ЄПП) санітарний вузол камерного приміщення не містить перегородок, які дозволяють усамітнитись.

У порушення вимог Глави 4 Розділу IX Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5 (далі - ПВР СІЗО), камери №72 та 215 установи перебувають у неналежному санітарно-гігієнічному стані та потребують проведення поточного ремонту. Стіни та стеля зазначених камер вологі та вкриті пліснявою, сантехнічне обладнання фізично зношене та потребує заміни.

Аналогічні умови утримання встановлені і в попередньому камерному приміщенні СІЗО, в якому утримувався ОСОБА_5 , зокрема камері №215.

У пункті 13 сьомої загальної доповіді [СРТ/Іnf (97) 10] Європейського комітету з питань запобігання катуванням чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню (далі - КЗК) зазначено, що проблема із переповненими камерами призводить до негігієнічних умов, постійної відсутності приватності, перезавантаження медичних служб та інфраструктури установи і тому потребує виправлення.

Вказані вище порушення є приводом до подання чергових заяв проти України до Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, неналежні умови тримання ув`язнених в СІЗО фіксувались групами національного превентивного механізму і під час попередніх відвідувань.

На підставі викладеного, з метою усунення виявлених порушень прав людини і громадянина, до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань скеровано лист щодо забезпечення належних побутових умов, дотримання правил санітарії, гігієни та установленої норми площі камерних приміщень з розрахунку на одного ув`язненого в утримуванні ув`язненого ОСОБА_5 .

Щодо розумності строку тримання обвинуваченого під вартою та строків розгляду даного кримінального провадження, суд зазначає наступне.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і законність тримання під вартою необхідно оцінювати виходячи з особливостей конкретної справи.

Проте обрання строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст.5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п.70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання обвинуваченого під вартою покладається, в першу чергу, на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п.100).

Однак суд звертає увагу на те, що незавершення до цього часу судового провадження у справі викликано її складністю, обсягом доказів, які підлягають дослідженню, введеним в Україні воєнним станом, обставинами справи тощо, поведінкою та кількістю учасників судового провадження тощо.

Суд наголошує, що вживаються усі передбачені законом заходи з метою дотримання розумних строків розгляду справи, обвинувачений у якій тримається під вартою.

Гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, частково співпадають з гарантією, передбаченою пунктом 1 статті 6 Конвенції, і дійсно вимагають, щоб відносно особи, яка тримається під вартою, органи державної влади виявляли «особливу ретельність в ході провадження по справі», однак це не має гальмувати зусилля суду щодо відповідального виконання своїх завдань (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», «Садегул Оздемір проти Туреччини»).

Щодо визначення розміру застави суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У частині 5 ст.182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Разом з цим, положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «середовище»; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин; (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що обвинувачений може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.

При цьому встановлений законом обов`язок слідчого судді, суду визначити розмір застави в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою свідчить про те, що застава в певному розмірі здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на тому ж рівні (з тією ж ефективністю), що і тримання під вартою. Тримання під вартою не застосовується у зв`язку з внесенням застави у розмірі, визначеному слідчим суддею чи судом.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд повинен, врахувавши положення ст.177,178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю інкримінованого злочину. При цьому слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Аналізуючи вимоги чинного національного та міжнародного законодавства, що регулює застосування інституту застави, зокрема виключно повноваження суду у вирішенні цього питання при застосуванні даного запобіжного заходу як альтернативи триманню під вартою, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , його підвищену суспільну небезпеку, майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу, міцність соціальних зв`язків, наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї та малолітніх дітей, як того вимагають вимоги ч.4 ст.182 КПК України, та наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутність у нього судимості (в силу ст.89 КК Україи), надані у судовому засіданні пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до висновку про можливість зменшити обвинуваченому ОСОБА_5 заставу, однак в розмірі, який перевищує вісімдесят і становить сто вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати за наявності на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Суд зважає на те, що застава є неізоляційним запобіжним заходом, проте саме такий обраний її розмір здатен утримати обвинуваченого від дій, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню встановленими законом правовими наслідками порушення умов цього запобіжного заходу та не є непомірним з урахуванням всіх обставин справи, захищеного законного інтересу, тяжкості злочинів, що інкримінуються обвинуваченим, і забезпечить стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку обвинувачених та належний контроль з боку можливих заставодавців під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання обвинуваченими обов`язків (вказаний висновок відповідає правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеному у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії» від 08.01.2009).

Керуючись ст.ст.8-11, 17, 21-22, 26, 177-178, 181, 183, 206, 284, 331, 368-369, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 24 серпня 2024 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_5 заставу в розмірі 180 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на день постановлення ухвали становить 545040 (п`ятсот сорок п`ять тисяч сорок) гривень 00 копійок.

Роз`яснити, що ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент протягом строку дії ухвали внести заставу у вказаному розмірі у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м.Києва.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати за наявності на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Встановити термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, - два місяці з моменту винесення ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали вручити присутнім учасникам судового провадження, направити для виконання до ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та для вручення обвинуваченому.

Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження у судовому засіданні о 15-35 годині 28 червня 2024 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Дніпровського районного суду

м.Києва ОСОБА_1