Провадження 1-кс/127/8593/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вінниця клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області майора юстиції ОСОБА_5 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000061 внесеному до ЄРДР 15.02.2023, за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тирасполь Республіки Молдова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, за фіксації судового розгляду за допомогою технічних засобів, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області майор юстиції ОСОБА_5 , з клопотанням, яке погоджене з прокурором про здійснення спеціального досудового розслідування.

Клопотання мотивовано тим, що слідством проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000061 внесеному до ЄРДР 15.02.2023, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, у зв`язку із чим постала необхідність у здійсненні спеціального досудового розслідування.

В ході розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Тирасполь Республіки Молдова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 (державна зрада, тобто діяння умисно вчинене громадянином України на шкоду інформаційній безпеці України: надання іноземній державі та її представнику допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб).

Так, 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі рф) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Вказані принципи закріплено декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є рф.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року рф, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та рф уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та федеральним законом рф від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, рф зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований рф 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися в Україні, у представників влади рф та службових осіб з числа керівництва Збройних сил рф (далі зс рф), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та зс рф вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців зс рф, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та рф, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території рф службові особи генерального штабу зс рф (далі гш зс рф), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб зс рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей рф, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АДРЕСА_2 та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Указаний план повною мірою відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених під час виступу начальника гш зс рф герасимова в.в. перед академією військових наук рф з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву «доктрина герасимова», де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційного протиборства, а також воєнним заходам прихованого характеру.

Одночасно, за допомогою засобів масової інформації здійснюється спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України ( АДРЕСА_2 та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності та пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Вказаним фактам, також передували події 2 вересня 1990 року, де на II Надзвичайному З`їзді депутатів усіх рівнів Придністров`я, в Тирасполі Придністровська Молдавська Радянська Соціалістична Республіка (ПМРСР) проголошена як радянська республіка в складі СРСР. Проте, 22 грудня 1990 року президент СРСР ОСОБА_7 підписав указ «Про заходи щодо нормалізації обстановки в РСР ОСОБА_8 », в 4-му пункті якого ухвалювалося «вважати такими, що не мають юридичної сили рішення II з`їзду депутатів Рад різних рівнів з деяких населених пунктів Придністров`я від 2 вересня 1990 року про проголошення Молдавської Придністровської Радянської Соціалістичної Республіки». В подальшому, 25 серпня 1991 року Верховна Рада ПМРСР прийняла «Декларацію про незалежність ПМРСР» та 5 листопада 1991 року, у зв`язку з розпадом СРСР, ПМРСР перейменована в Придністровську Молдавську Республіку (ПМР).

У 2006 року в невизнаній республіці провели референдум. Згідно з офіційними результатами громадяни висловилися за незалежність самопроголошеної республіки від Молдови і майбутню інтеграцію з рф.

У грудні 2013 року Верховна рада Придністров`я в першому читанні прийняла законопроект про застосування на території невизнаної республіки російського федерального законодавства. В березні 2014-го Верховна рада Придністров`я попросила держдуму рф розробити закон, який дозволив би прийняти невизнану республіку до складу рф.

Таким чином, підпорядкованими рф військами на вказаних територіях Придністров`я Республіки Молдова проголошено «Придністровську Молдавську Республіку» (далі ПМР) і встановлено окупаційну адміністрацію рф як органи ПМР.

У межах силового блоку вказаної окупаційної адміністрації рф створено орган «Міністерство оборони ПМР», до функцій якого належить силове забезпечення функціонування ПМР, тобто забезпечення окупації рф території Придністров`я.

Так, 24 вересня 2015 року Указом Президента України затверджено нову редакцію Воєнної доктрини України, яка до числа актуальних військових загроз відносить «присутність військового контингенту рф в Придністровському регіоні Республіки ОСОБА_8 , який може бути використаний для дестабілізації ситуації в південних регіонах України».

Крім цього, Парламентською Асамблеєю Ради Європи у висновку № 300 від 15.03.2022 прийнято рішення, згідно з яким самопроголошена Придністровська республіка визнано зоною російської окупації.

Таким чином, на порушення процедур, визначених Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року, положенням заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) та іншим міжнародно-правовим актам представниками влади рф сплановано, підготовлено і розв`язано агресивну війну проти України, яка розпочата 20 лютого 2014 року та триває по теперішній час.

У зв`язку із викладеним постановою Верховної Ради України №129-VIII від 27.01.2015 рф визнано державою-агресором.

24 лютого 2022 року указом Президента Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

Усвідомлюючи усі вказані обставини ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням час очолив « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ПМР (далі ГУ МО ПМР). У подальшому ОСОБА_6 , виконуючи свої посадові обов`язки співробітника окупаційної адміністрації рф на території Придністров`я, переслідуючи злочинний умисел здійснення підривної діяльності на шкоду інформаційній безпеці України, у межах надання представнику зс рф ОСОБА_9 , який перебуває у складі окупаційної адміністрації ПМР, будучи підконтрольним та підзвітним йому, спільно із заступником начальника ГУ МО ПМР ОСОБА_10 , контролює і спрямовує діяльність начальника організаційно-аналітичного відділу ГУ МО ПМР ОСОБА_11 , співробітників вказаного відділу ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та інших невстановлених осіб з адміністрування та наповнення неофіційних каналів ГУ МО ПМР у інтернет-сервісах «Telegram», «Viber», «Instagram», « ІНФОРМАЦІЯ_3 » серед яких канали під назвами « ОСОБА_15 » (інтернет-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_4 ), « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (інтернет-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_6 ), « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (інтернет-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_8 ), « ІНФОРМАЦІЯ_9 » (інтернет-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_9 ), « ІНФОРМАЦІЯ_10 » (інтернет-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_3 та « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (інтернет-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_3

При цьому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, у зв`язку із початком повномасштабного вторгнення зс рф в Україну 24 лютого 2022 року, діючи умисно, з метою підтримки збройної агресії рф проти України, перебуваючи у м. Тирасполі Республіки Молдова, продовжуючи виконання своїх злочинних функцій співробітників ГУ МО ПМР, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та іншими невстановленими співробітниками ГУ МО ПМР та ОСОБА_9 вступили у змову щодо здійснення підривної діяльності на шкоду інформаційній безпеці України. Здійснення такої діяльності реалізовано шляхом отримання від невстановлених слідством осіб, зокрема співробітників ГУ МО ПМР, інформації, її аналізу, створення на її основі відповідних, у тому числі спотворених і підведених під російські наративи, інформаційних повідомлень та поширення їх за допомогою вказаних каналів інтернет-сервісів «Telegram», «Viber», «Instagram», «VK».

Загалом, у період із березня 2022 року по теперішній час, перебуваючи у м. Тирасполі Республіки Молдова, з метою реалізації вказаного злочинного умислу, вказаними особами шляхом розміщення матеріалів у вказаних інтернет-ресурсах здійснюється скоординоване поширення публікацій, спрямованих на підтримку дій рф як держави-агресора, її збройних формувань та на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України.

У зв`язку із наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні злочину 02.09.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 111, ч. 1 ст. 135, п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Повістки про виклик ОСОБА_6 на 05, 06 та 07 вересня 2022 року для допиту його як підозрюваного, проведення інших слідчих та процесуальних дій направлено йому електронною поштою, ознайомлення із ними підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_6 на виклики слідчого не з`являється, про причини неявки не повідомляє, а його перебування на території м. Тирасполі Республіки Молдова, унеможливлює проведення необхідних досудовому розслідуванню процесуальних дій. У зв`язку із цим 08.09.2022 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_6 постійно перебуває на території Республіки Молдова у м. Тирасполі.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який становить значну суспільну небезпеку: санкцією ч. 2 ст. 111 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна. Наразі установлено, що ОСОБА_6 повідомлений про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину та маючи статус особи яка перебуває у міжнародному розшуку, переховується від слідства на території Республіки Молдова у м. Тирасполі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ч. 5 ст. 139, ст. 2971, 2972 КПК України, слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав за обставин викладених у ньому, просив надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 . Також зазначив, що підозра є обґрунтованою та вручена у встановленому порядку. Підозрюваний оголошений в державний, міждержавний та міжнародний розшук, стосовно нього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. У зв`язку із викладеним, на думку прокурора, існують підстави для здійснення процедури спеціального досудового розслідування.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував, щодо задоволення клопотання слідчого.

Заслухавши пояснення прокурора, захисника та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КПК України слідчий суддя може розглянути клопотання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 112, 113, 114, 114-1, 115, 116, 118, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук. Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності або оголошені у міждержавний та/або міжнародний розшук, та вони розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Згідно клопотання слідчого та долучених в його обґрунтування матеріалів встановлено, що наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який становить значну суспільну небезпеку: санкцією ч. 2 ст. 111 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 дійсно переховується від органу досудового розслідування на території м. Тирасполі Республіки Молдова.

08 вересня 2022 року на підставі ст. 281 КПК України, підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук, проведення якого доручено співробітникам відділу контррозвідки УСБУ у Вінницькій області.

Так, ОСОБА_6 викликалався до слідчого у спосіб, передбачений ст. 111, 278 КПК України, до місця виклику не прибув, переховується від органів слідства та суду на території Республіки Молдова - у м. Тирасполі.

Отже, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України. Притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством неможливо.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав, з якими закон пов`язує можливість надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування, в порядку ст. 297 1, 297 2, 297 4 КПК України, стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000061 внесеному до ЄРДР 15.02.2023.

Керуючись ст. 297 1, 297 2, 297 4, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області майора юстиції ОСОБА_5 задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000061 внесеному до ЄРДР 15.02.2023, за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні відомості про здійснення спеціального досудового розслідування внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення та не може бути оскаржена. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя