Справа № 579/153/19
Провадження № 1-кп/577/14/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2024 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі Сумської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000474 від 20 серпня 2016 року, по обвинуваченню

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Стаханів Луганської області, українки, громадянки України, освіта повна загальна середня, незаміжня, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

1) 28 квітня 2006 року Стаханівським міськрайонним судом Луганської області за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років; звільнена 12 березня 2012 року умовно-достроково на 2 (два) роки 9 (дев`ять) місяців 19 (дев`ятнадцять) днів;

2) 12 вересня 2019 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. ст. 69, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; звільнена з місць позбавлення волі 15 вересня 2020 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Луганськ, українки, громадянки України, освіта вища, незаміжня, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:

1) 15 листопада 2005 року Жовтневим районним судом м. Луганська за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців; на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки;

2) 06 вересня 2006 року Лутугинським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців;

3) 18 липня 2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці;

4) 18 липня 2013 року Ленінським районним судом м. Луганська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ст. ст. 69, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці; звільнена з місць позбавлення волі 28 листопада 2014 року умовно-достроково на 2 (два) місяці 6 (шість) днів,

5) 12 вересня 2019 року Київським районним судом м. Полтави за ст. 198 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 3 (три) місяці; звільнена 12 вересня 2019 року з-під варти у залі суду як така, що повністю відбула покарання,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 , ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються в тому, що вони 19 серпня 2016 року близько 15 год. 30 хв., перебуваючи у будинку АДРЕСА_3 за місцем проживання своїх знайомих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , помітили як ОСОБА_9 , перебуваючи у кімнаті свого будинку, витягнув із комоду належні йому грошові кошти

В цей час у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник спільний злочинний корисливий намір, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Скориставшись відсутністю у будинку сторонніх осіб, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийшли до кімнати, у якій стояв комод, у якому ОСОБА_9 зберігав належні йому грошові кошти, та таємно викрали належні ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1 000 грн 00 коп.

З викраденими грошовими коштами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишили місце вчинення злочину та у подальшому викраденими грошовими коштами розпорядилися на власний розсуд.

Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Частиною 6 ст. 3 КК України передбачено, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та (або) до кримінального процесуального законодавства України, та (або) до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність, передбачена ст. 51 КУпАП.

Тобто, з 09 серпня 2024 року змінився розмір викраденого майна, який визначає кримінальну відповідальність за викрадення чужого майна шляхом крадіжки та шахрайства.

Згідно з ч. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінований їм злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, вчинили 19 серпня 2016 року.

Станом на 01 січня 2016 року прожитковий мінімум для працездатних осіб, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», становив 1 378 грн 00 коп, а 50 відсотків від його розміру - 689 грн 00 коп.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 1 378 грн 00 коп (689 грн 00 коп х 2 = 1 378 грн 00 коп).

Інкримінований обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, з 09 серпня 2024 року вже не є кримінально караним.

В судовому засіданні, відповідно до положень ч. 3 ст. 479-2 КПК України, поставлено на обговорення питання щодо закриття кримінального провадження за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , після роз`яснення судом права заперечувати проти закриття кримінального провадження, надали згоду на закриття кримінального провадження щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 та захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 також вважають, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, слід закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Прокурор не заперечує проти закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, з огляду на наступне.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На вказаному принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі «Скоппола проти Італії»).

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Зміни у законодавстві, внесені Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, та фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, поліпшують становище особи та, відповідно, закон про кримінальну відповідальність має зворотну дію у часі.

Згідно п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною 7 ст. 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК України та позицію обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які надали згоду на закриття кримінального провадження по обвинуваченню їх у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, слід закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_9 заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на його користь заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 1 000 грн 00 коп (а.с. 66 т. 1).

Зі змісту ч. 1 ст. 129 КПК України слідує, що вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Вирішення цивільного позову при закритті провадження у справі, зокрема у зв`язку із декриміналізацією злочину, суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, суд дійшов висновку, що цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1 000 грн 00 коп не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження з встановлених КПК України підстав, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право на звернення з аналогічним позовом у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 4, 5 КК України, ст.ст. 129, 174, п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ст. ст. 369, 372, 479-2 КПК України

П О С Т А Н О В И В :

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000474 від 20 серпня 2016 року, в частині обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, закрити на підставі ст. 5 КК України, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння (декриміналізацією відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX).

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1 000 грн 00 коп залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_9 право пред`явити позов до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1 000 грн 00 коп в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1