ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 670/789/23

Провадження № 11-кп/4820/495/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працює, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, судимий:

-Віньковецьким районним судом Хмельницької області 31 липня 2023 року за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді семи років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 31.07.2023 року остаточно визначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді семи років двох місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 27 травня 2024 року, зараховано в строк відбуття покарання строк затримання з 30 жовтня 2023 року по 01 листопада 2023 року включно та строк попереднього ув`язнення з 08 листопада 2023 року по 26 травня 2024 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Судом вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення злочину проти власності, маючи незняту та непогашену судимість, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний, корисливий майновий злочин за таких обставин.

30 жовтня 2023 року близько 10 год 00 хв ОСОБА_7 перебував на подвір`ї домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , помітив велосипед чорного з червоним кольору марки «Дорожник» моделі «Комфорт».

Достовірно знаючи, що з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України введено воєнний стан, який продовжено Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023 строком на 90 діб, вирішив відкрите викрасти чуже майно.

Тоді ж, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, діючи умисно, повторно, відкрито, з корисливих мотивів взяв до рук велосипеда чорного з червоним кольору марки «Дорожник» моделі «Комфорт» вартістю 3 033 грн 33 коп.

Після цього ОСОБА_7 , ігноруючи, що його дії були помічені місцевою жителькою ОСОБА_9 , не реагуючи на зауваження останньої про зупинення та повернення майна, вивіз вказаного велосипеда з подвір`я домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , та попрямував з ним у невідомому напрямку, таким чином викрав вищевказане майно, що належало потерпілому ОСОБА_10 . Указаними умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 3 033 грн 33 коп.

Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просив вирок Віньковецького районного суду від 27 травня 2024 року скасувати та закрити кримінальне провадження.

Уважав, що вирок суду ухвалений з грубими порушеннями норм КПК України, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а докази у справі отримали однобічну оцінку.

Із рапорту чергового інспектора сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №3 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Хмельницькій області ОСОБА_11 убачається, що 30 жовтня 2023 року о 10 год 22 хв надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 30 жовтня 2023 року о 10 год 22 хв за адресою: АДРЕСА_2 , 30 хв тому громадянин ОСОБА_12 вчинив крадіжку велосипеда.

За таких обставин до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань мали бути внесені відомості про вчинення злочину саме ОСОБА_12 , будь-яких даних на момент реєстрації кримінального провадження про вчинення злочину ОСОБА_7 не було.

У своїх показаннях свідок ОСОБА_13 повідомив, що проведеними заходами він встановив, що злочин вчинив ОСОБА_7 , тому були внесені відомості відносно нього.

У зв`язку з тим, що відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань не були внесені, слідчий ОСОБА_13 до складу слідчої групи не входив, а тому він не міг проводити будь-яких дій із встановлення особи порушника, а особа, яка зареєструвала кримінальне провадження Пасічник, не могла вносити інших відомостей, аніж ті, що були зазначені у заяві про вчинення злочину.

Таким чином, усі докази у кримінальному провадженні від 30 жовтня 2023 року №0003818 зібрані не в порядку, що визначений ст.86 КПК України, а тому є недопустимими і на них суд не може посилатися при ухваленні свого рішення.

Зауважував, що на виклик потерпілого ОСОБА_14 з`явився працівник поліції ОСОБА_15 , з яким обвинувачений ОСОБА_16 перебуває у тривалих неприязних відносинах.

Заява про вчинення злочину ОСОБА_7 написана потерпілим ОСОБА_14 30 жовтня 2023 року о 14 год 35 хв, проте на той час за заявою ОСОБА_14 (такої заяви не було) щодо ОСОБА_7 уже існувало кримінальне провадження.

На думку захисту, через вплив (тиск) працівників поліції на потерпілого ОСОБА_14 (зазначив у заяві неправдиві обставини та особу злочину) та через неприязні відносини поліцейського ОСОБА_15 із ОСОБА_7 до ЄРДР було внесено завідомо неправдиві відомості про кримінальне правопорушення.

Наголошував, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила, що ОСОБА_15 сказав потерпілому ОСОБА_10 , що якщо той не напише заяву щодо ОСОБА_7 , то буде платити штраф у розмірі 9 000 грн. Після цього ОСОБА_14 написав заяву про вчинення злочину саме ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_14 , рапорту інспектора чергового СПД №1 ВП №3 Хмельницького РУН ОСОБА_11 щодо здійснення тиску працівниками поліції на потерпілого ОСОБА_14 для написання ним заяви про вчинення злочину.

Стверджував, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б відповідали критеріям належності та допустимості у кримінальному провадженні від 30 жовтня 2023 року №0003818 та доводили вину ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Суд визнав ОСОБА_7 винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, однак в його діях відсутній склад цього кримінального правопорушення. Отже, відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у них мотивів; прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які заперечили проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції повною мірою дотримався зазначених вимог закону та ухвалив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що досудове розслідування проведено без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини, а винуватість обвинуваченого є недоведеною, не можна вважати обґрунтованими, бо вони спростовуються зібраними у справі та дослідженими доказами.

Не заслуговують на увагу посилання захисника про недопустимість доказів, зібраних стороною обвинувачення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованими та підтверджені сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів, яким судом дана належна оцінка.

Обвинувачений ОСОБА_7 у місцевому суді свою вину не визнав. Пояснив, що товаришував з ОСОБА_14 і останній дозволив йому взяти велосипеда, тому злочину він не вчиняв.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_7 спростовані сукупністю доказів, безпосередньо і ретельно досліджених місцевим судом.

Свідок ОСОБА_9 показала, що 30 жовтня 2023 року до неї додому прийшов ОСОБА_18 . Пізніше до них приїхав ОСОБА_19 , який поставив свого велосипеда на подвір`ї. Вона, ОСОБА_20 та ОСОБА_21 вживали горілку. Згодом її чоловік ОСОБА_20 разом із ОСОБА_22 та ОСОБА_23 направились до ОСОБА_24 розвантажувати яблука. Невдовзі ОСОБА_21 повернувся на подвір`я, оскільки його з собою не взяли через стан сп`яніння, та взяв велосипеда ОСОБА_25 . Вона забороняла йому брати велосипеда, однак ОСОБА_21 сказав, що ОСОБА_19 дозволив йому взяти велосипеда.

Після цього вона зателефонувала до ОСОБА_26 та повідомила про цю подію. Пізніше ОСОБА_19 повернувся до її домоволодіння і сказав, що не дозволяв ОСОБА_27 брати велосипеда. Також вона чула, як ОСОБА_19 телефонував до ОСОБА_28 з проханням повернути велосипед, а ОСОБА_21 в свою чергу за повернення велосипеду вимагав у ОСОБА_14 годинник та зарядку, а потім просив пляшку горілки.

Свідок ОСОБА_17 показав, що в жовтні 2023 року ОСОБА_19 приїхав до нього додому на велосипеді, якого спочатку залишив на вулиці, а потім на його прохання поставив на його подвір`ї біля дров. Також разом з ними на подвір`ї був ОСОБА_18 . Пізніше на телефон ОСОБА_26 зателефонувала ОСОБА_29 , яка повідомила, що ОСОБА_21 взяв велосипеда. Після цього ОСОБА_19 повернувся у с. Ломачинці, телефонував до ОСОБА_28 із проханням повернути велосипед;

Свідок ОСОБА_30 показав, що він був присутній при тому як вдома у ОСОБА_28 у с. Ломачинцях вилучили велосипеда червоного та чорного кольору, що належить ОСОБА_31 .

Аналогічні показання дав свідок свідок ОСОБА_32 .

Свідок ОСОБА_33 підтвердив, що у його власності був велосипед марки «Дорожник» чорного кольору, якого він передав у власність ОСОБА_10 в обмін за виконання сільськогосподарських робіт.

Свідок ОСОБА_13 показав, що здійснював виїзд за заявою ОСОБА_14 про відкрите заволодіння велосипедом. Відомості про вчинений злочин до ЄРДР вносила слідчий ОСОБА_34 на підставі відомостей, які були з`ясовані працівниками поліції при виїзді на виклик потерпілого ОСОБА_14 .

Місцевий суд правомірно не взяв до уваги показання свідків: ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_37 оскільки вони не містять інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, що підтверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 0 від 27.03.2024 р.

Місцевий суд відповідно до ч.1 ст.7, ч.6 ст.9, ч.3 ст.97 КПК України за клопотанням прокурора визнав неможливим допит потерпілого ОСОБА_14 під час судового засідання внаслідок його смерті та постановив дослідити протокол допиту та протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_14 з додатком - відеозаписом протоколу додаткового допиту потерпілого ОСОБА_14 .

Із переглянутих у судовому засіданні відеозаписів із показаннями потерпілого ОСОБА_14 випливає, що у його власності був велосипед марки «Дорожник».

30 жовтня 2023 року він приїхав велосипедом додому до ОСОБА_38 , з яким мав йти на роботу. Вдома в ОСОБА_38 була дружина ОСОБА_29 та ОСОБА_21 ОСОБА_19 поставив свого велосипеда на подвір`ї біля дров. Опісля він разом із ОСОБА_39 та ОСОБА_23 направились на роботу. ОСОБА_28 не взяли, бо він був п`яний. Пізніше на його телефон, слухавку якого підняв ОСОБА_20 , зателефонувала ОСОБА_29 та повідомила, що ОСОБА_21 взяв його велосипеда. ОСОБА_19 не дозволяв ОСОБА_27 брати велосипеда, а також неодноразово телефонував із проханням повернути велосипеда. На його дзвінки із проханнями повернути велосипед ОСОБА_21 вимагав надати годинник та зарядку, а потім просив пляшку горілки.

Крім того, вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , об`єктивно підтверджено іншими доказами:

- протоколом огляду місця події від 30.10.2023 року, згідно якого оглянуто територію домогосподарства за адресою АДРЕСА_2 з ілюстративними таблицями;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 30.10.2023 року, в ході якого затримано ОСОБА_7 та вилучено в нього велосипеда чорного кольору з червоними смужками марки «Дорожник» моделі «Комфорт»;

- висновком експерта №1962, згідно якого у зразку крові ОСОБА_7 виявлено наявність етилового алкоголю в кількості 1,37‰;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 з додатком, в ході якого вона вказала підтвердила обставини відкритого викрадення велосипеда ОСОБА_23 ;

- висновком експерта №СЕ-19/123-23/11844-ТВ від 09.11.2023 року, згідно якого ринкова вартість викраденого велосипеда чорного кольору з червоними смужками марки «Дорожник» моделі «Комфорт» могла становити 3 033 грн 33 коп;

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо непричетності до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення такими, що не узгоджуються з наведеними доказами, які зібрані у матеріалах кримінального провадження і вважає ці показання такими, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинуваченим.

Усі наведені вище докази отримані в порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак згідно положень ст.ст.84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги про необґрунтованість кримінального провадження та визнання винним обвинуваченого ОСОБА_7 .

Жодних належних та допустимих фактів, які б викликали сумніви в об`активності вищевказаних доказів не надано.

Щодо тверджень сторони захисту про грубе порушення зібрання доказів та неправомірні дії слідчого, то суд першої інстанції з цього приводу дав вичерпну, належну та обґрунтовану правову оцінку.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

У провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу застосування відносно обвинуваченого заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними, впливали на доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого чи визначення виду та строку покарання, перешкоджали ухвалити законне та обґрунтоване рішення, тягли за собою скасування вироку, не допущено.

У цьому кримінальному провадженні встановлено достатньо належних, об`єктивних та допустимих доказів, які дали можливість встановити істину, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Висунуте ОСОБА_7 обвинувачення, кваліфікація його дій, містить виклад фактичних обставин, серед яких, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто, при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст.374 КПК України.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, зокрема, пояснення обвинуваченого, показання потерпілого на досудовому розслідуванні, свідків, суд дав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно в умовах воєнного стану, і правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст.186 КК України.

Колегія суддів уважає, що при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів та особи обвинуваченого.

Судом першої інстанції враховано відомості про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України впливають на вибір такого заходу примусу та порядок його відбування, а також форму вини, мотив, цілі, спосіб обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості та наслідків, що настали.

Зокрема, ураховано, що ОСОБА_7 не працює, не одружений, характеризується негативно.

Обставин, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, є вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, а тому ОСОБА_7 обґрунтовано призначено покарання в межах санкції ч.4 ст.186 КК України.

Реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також ураховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до вчиненого, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, а також для попередження вчинення нових злочинів самим обвинуваченим та іншими особами, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність призначеного обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Визначаючи вид та міру покарання, суд, окрім наведених вище обставин, також урахував характер і обсяг вчинених злочинних дій та їх наслідки.

Відтак, призначене обвинуваченому покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та підстав визнати його надмірно суворим чи м`яким колегія суддів апеляційного суду не знаходить.

Покарання призначено місцевим судом з дотриманням вимог закону, воно відповідає принципам справедливості, необхідності й достатності.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що вирок ухвалений відповідно до вимог ст.ст.373, 374 КПК України.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 424, 426 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3