ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2493/24 Справа № 215/3479/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 23 серпня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

В провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадженняза обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 23 серпня 2024 року.

В обґрунтування свого рішення суд 1-ї інстанції зазначив про вагомість ризиків втечі, знищення речових доказів, впливу на свідків та вчинення іншого злочину, які на теперішній час не зменшились. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги:

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою та обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Просить застосувати домашній арешт, електронний браслет, залог.

Звертає увагу, що він вже тривалий час перебуває під вартою, проте справа по суті не розглядається. Вказує, що прокурором не доведено наявності заявлених в клопотанні про продовження тримання під вартою ризиків та не надано будь-яких доказів.

Звертає увагу, що ніколи не перебував у розшуку, має міцні соціальні зв`язки (сім`я, діти), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позиції сторін в суді :

Учасники судового розгляду були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. Від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшло клопотання про розгляд його апеляційної скарги за його відсутності.

Захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , надала заяву, в якій просить розгляд апеляційної скарги обвинуваченого здійснити за її відсутності.

Від прокурора ОСОБА_8 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому вона заперечує проти апеляційних вимог обвинуваченого, ухвалу суду 1-ї інстанції просить залишити без змін, як законну та обґрунтовану, вважає запобіжний захід у вигляді тримання під вартою таким, що забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Висновки суду:

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 23 серпня 2024 року.

Продовжуючи строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої зазначив, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України. Врахував обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовженні строку його дії та на які посилається прокурор не змінилися. Суд вважав, що інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як він раніше судимий, не є інвалідом або особою похилого віку, за станом здоров`я утримуватися в слідчому ізоляторі може, обвинувачується у тому, що вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, на момент взяття під варту офіційно не працював, тому він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, що може підлягати допиту в суді, вчинити інше кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Суд виходив з того, що вказані ризики, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та суд при продовженні строку його дії, а також посилається прокурор у клопотанні, продовжують існувати та не зменшилися.

Саму по собі наявність обіцянки обвинуваченого, що він не буде здійснювати впливу на учасників процесу, та того, що він з-за травми не міг працювати офіційно не є підставою для відмови прокурору в клопотанні, або зміни запобіжного заходу на інший, непов`язаний з триманням під вартою.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого, що прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що були встановлені судом 1-ї інстанції, а також не надано жодного належного та допустимого доказу, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинувачений дійсно буде переховуватися від правосуддя та вчиняти будь-які інші дії, передбачені ст. 177 КПК України, вчиняти вплив на учасників процесу. Так, вказані доводи апелянта були предметом розгляду в суді 1-ї інстанції, яким суд дав повну та належну оцінку і прийшов до правильних висновків, з якими погоджується і колегія суддів.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого про не врахування судом першої інстанції в повній мірі особи обвинуваченого не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки такі фактичні дані були враховані судом 1-ї інстанції та їм було надано належну оцінку.

Разом з тим, сама по собі наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 сім`ї, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, та наявність реєстрації місця проживання, не стали підставами, які зупинили обвинуваченого від ймовірних протиправних дій, в яких він обвинувачується, а тому і не будуть стримуючими засобами і наразі.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу. Тому доводи апелянта, що він не перебував в розшуку колегія суддів вважає необґрунтованими.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»)

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, однак відповідно до вказаної статті зобов`язує суд визначити розмір застави застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також беручи до уваги тривалість судового розгляду, а також, що ОСОБА_6 перебуває під вартою тривалий час, апеляційний суд вважає, що в даному випадку можливо визначити ОСОБА_6 заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ч 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, обставини його вчинення, майновий стан обвинуваченого, суспільний інтерес, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який визначено у відповідності до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, а також покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 4 ст.186 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 23 серпня 2024 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)» терміном на 60 (шістдесят) днів, тобто, до 23 серпня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем.

У разі звільнення ОСОБА_6 з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не відлучатися із населеного пункту, де проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Термін обов`язків у разі внесення застави визначити до 23 серпня 2024 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4