КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/207/24 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1571/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Маріуполя, Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2024 року задоволено частково клопотання заступника начальника СВ відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене з керівником Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010, порушеного за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Маріуполь Донецької області, українцю, громадянину України, із середньою освітою, не одруженому, офіційно не працюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 30 діб, а саме до 14 лютого 2024 року (включно).

Строк дії ухвали до 14 лютого 2024 року.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, з доповненнями, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу якою відмовити в повному обсязі у задоволенні клопотання заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_9 про продовження до ОСОБА_7 , дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у слідчому ізоляторі.

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді прийнята з істотним порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним дослідженням всіх обставин провадження, а тому має бути скасована.

Слідчий суддя при продовженні дії запобіжного заходу ОСОБА_7 не взяв до уваги доводи сторони захисту та не врахував, що повідомлення про підозру від 21.10.2023 слідчий за погодженням прокурором вручили ОСОБА_7 всупереч передбаченому законом порядку, оскільки діяли поза межами наданої компетенції та поза межами встановлених кримінальним процесуальним законодавством строків, а тому ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного.

Апелянт звертає увагу на те, що рапорти від 26.01.2022 про виявлені кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 127 КК України є формальними та надуманими, оскільки складені за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження № 0002796 від 13.07.2020 прокурором ОСОБА_11 , яка в зазначеному кримінальному провадженні й була процесуальним керівником. Такі рапорти складені через 5 днів після закриття судом кримінального провадження № 0002796 від 13.07.2020 з підстав порушення вимог ст. 219 КПК України.

При цьому, жодних перепон для виявлення таких кримінальних правопорушень протягом досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0002796 від 13.07.2020 не існувало. Тобто, кваліфікація одних й тих самим діянь, про які прокурору було відомо протягом більше, аніж одного року, свідчить про намагання сторони обвинувачення притягнути ОСОБА_7 до відповідальності з будь-яких підстав й без наявності належного правового обгрунтування зазначених дій.

Станом на момент складання прокурором рапортів матеріали кримінального провадження № 0002796 від 13.07.2020 будь-яких відомостей про існування тяжких тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 не містили. Зазначені відомості стали відомі стороні обвинувачення не раніше серпня 2023 року, після проведення експертизи ДСУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», висновок експерта № 1/23. Тобто, дії прокурора не мають нічого спільного з визначенням законності кримінального провадження.

Постанови керівника Києво-Святошинської прокуратури ОСОБА_10 від 28.09.2022 року протягом досудового розслідування в виділеному та об`єднаному кримінальному провадженні № 0000010 свідомо приховувались як від сторони захисту, так і від слідчих суддів та суду апеляційної інстанції, що обумовило прийняття ухвал слідчими суддями без їх врахування.

Про зазначені постанови від 28.09.2022 року стороні захисту стало відомо виключно після ознайомленні з Томом № 2 кримінального провадження № 0000010. До моменту повідомлення стороні захисту про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів, в порядку вимог ст. 290 КПК України, стороною обвинувачення зазначені постанови свідомо приховувались.

Неврахування зазначених постанов призвело до тяжких наслідків, а саме до того, щодо ОСОБА_7 застосовано найсуворіший запобіжний захід - перебування під вартою в слідчому ізоляторі, без права внесення застави, поза межами строку досудового розслідування.

При цьому, беззаперечним свідченням, що днем початку обчислення строку досудового розслідування у виділеному кримінальному провадженні № 0000010 є саме 13.07.2020, є витяг з ЄРДР, сформований станом на 19.10.2023.

Слідчим суддею не взято до уваги, що клопотання про продовження дії запобіжного заходу не відповідає вимогам ст. ст. 132, 184, 199 КПК України.

Стороною обвинувачення в підозрі та в клопотанні про застосування запобіжногозаходу наведені одні й ті ж обставини справи з різною кваліфікацією інкримінованих кримінальних правопорушень.

Тілесне ушкодження, яке спричинило смерть ОСОБА_13 , було не безпосереднім наслідком заподіяння потерпілому ударів, а результатом гострої реакції організмуна фоні хронічного захворювання органів дихання та алкогольної інтоксикації, чого ОСОБА_7 не передбачав й не міг передбачати. Тобто, викладене дозволяє прийти до висновку, що в ОСОБА_7 був відсутній як прямий, так і не прямий умисел на вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Враховуючи зміст підозри та клопотання, вони ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення, перекручуючи дійсні обставини справи. Зміст підозри побудований на неналежних доказах, зокрема неправдивих показаннях свідків, що містять ряд неточностей та суперечать один одному.

Пред`явлена ОСОБА_14 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України також є необґрунтованою та безпідставною, оскільки відсутня як суб`єктивна, так й об`єктивна сторона злочину.

При цьому за матеріалами клопотання та оскаржуваної ухвали не вбачається доведеним прокурором недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, з урахуванням того, що вони є недоведеними.

Також апелянт зазначає, що слідчим суддею проігноровано доводи сторони захисту щодо відсутності та необґрунтованості, ні слідчим у клопотанні, ні прокурором у судовому засіданні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апелянт вважає, що клопотання про продовження дії запобіжного заходу не підлягає задоволенню в зв`язку з тим, що слідчим не доведено наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, з наведених в ній підстав, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Ухвала слідчого судді про продовження строку тримання особи під вартою повинна відповідати вимогам ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Доводи апелянта про те, що слідчий суддя виніс незаконну та необґрунтовану ухвалу, не ґрунтуються на змісті оскаржуваної ухвали.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, з доповненнями та матеріали справи, встановлено, що СВ відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000010, порушеного за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.07.2020 близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_15 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно з ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу озера в с. Малютянка, Фастівського району, Київської області, де в той же час перебував раніше незнайомий їм неповнолітній ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким у них раптово виник словесний конфлікт через висловлене ОСОБА_17 . зауваження останнім, в результаті якого у ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 виник злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, цього ж дня близько 22 годин 20 хвилин пішли додому до ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де повідомили ОСОБА_18 та ОСОБА_19 про свої наміри, на які останні погодилися та взявши з дому дерев`яну биту останні пішли до озера за адресою: АДРЕСА_3 .

В подальшому, того ж дня, близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_15 , діючи спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на завдання потерпілому ОСОБА_17 тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшли до останнього та в присутності ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_7 , керуючись спільним умислом, завдав потерпілому близько 4 ударів кулаками рук в область лобної ділянки голови.

Після чого, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 почергово нанесли кожен по одному удару кулаком руки в область потиличної ділянки голови потерпілого ОСОБА_17 .

В подальшому, реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підійшли до ОСОБА_17 та утримували його, тим самим долаючи його волю до опору, а ОСОБА_15 та ОСОБА_16 спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_7 з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень нанесених способом, що має характер особливого мучення щодо ОСОБА_17 , які виразилися у багаторазовому нанесенні ударів по різним частинам тіла, завдав удари кулаком в область лівого передпліччя та один удар в область задньої поверхні грудної клітки ОСОБА_17 . Після чого, ОСОБА_7 , взявши в праву руку, принесену з собою дерев`яну биту, наніс ОСОБА_17 один удар по правій задній частині передпліччя, не менше 3 ударів по лівій та правій задньо-бокових поверхнях грудної клітки, один удар в поперекову область та не менше 3 ударів по задній поверхні правого стегна.

Від отриманих ударів ОСОБА_17 втратив рівновагу та впав на коліна і почав благати, щоб останні припинили його бити та не вбивали. Однак, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень потерпілому, тримаючи дерев`яну биту в правій руці наніс нею ОСОБА_17 ще 3 удари по животу з права та 1 удар по задній поверхні грудної клітки в області хребта, після чого неповнолітній ОСОБА_17 впав на землю, втративши свідомість та в подальшому помер.

Крім цього, 12.07.2020 близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_15 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу озера в АДРЕСА_2 , де в той же час перебував раніше незнайомий їм неповнолітній ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким у них раптово виник словесний конфлікт через висловлене ОСОБА_17 . зауваження останнім, в результаті якого у ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 виник злочинний умисел на катування потерпілого ОСОБА_17 , тобто на заподіяння фізичних страждань, шляхом вчинення насильницьких дій, з метою його покарати за вчинені ним дії, а саме за висловлене зауваження.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, цього ж дня близько 22 год. 20 хв. пішли додому до ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де повідомили ОСОБА_18 та ОСОБА_19 про свої наміри, на які останні погодилися та взявши з дому дерев`яну биту останні пішли до озера за адресою: АДРЕСА_3 .

В подальшому, того ж дня, близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_15 , діючи спільно за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на катування потерпілого ОСОБА_17 , а саме на умисне заподіяння фізичного страждання, шляхом вчинення насильницьких дій відносно нього з метою покарати його, підійшли до неповнолітнього ОСОБА_17 та в присутності ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_7 , керуючись спільним умислом, завдав потерпілому близько 4 ударів кулаками рук в область лобної ділянки голови.

Після чого, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 почергово нанесли кожен по одному удару кулаком руки в область потиличної ділянки голови потерпілого ОСОБА_17 .

В подальшому, реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підійшли до ОСОБА_17 та утримували його, тим самим долаючи його волю до опору, а ОСОБА_15 та ОСОБА_16 спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_7 з метою нанесення тілесних ушкоджень нанесених способом, що має характер особливого мучення щодо ОСОБА_17 , які виразилися у багаторазовому нанесенні ударів по різним частинам тіла, завдав удари кулаком в область лівого передпліччя та один удар в область задньої поверхні грудної клітки ОСОБА_17 . Після чого, ОСОБА_7 , взявши в праву руку, принесену з собою дерев`яну биту, наніс ОСОБА_17 один удар по правій задній частині передпліччя, не менше 3 ударів по лівій та правій задньо-бокових поверхнях грудної клітки, один удар в поперекову область, та не менше 3 ударів по задній поверхні правого стегна.

Від отриманих ударів ОСОБА_17 втратив рівновагу та впав на коліна і почав благати, щоб останні припинили його бити та не вбивали.

Однак, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на заподіяння потерпілому сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання за висловлені потерпілим зауваження, з метою покарати потерпілого, у присутності друзів та знайомих потерпілого, тримаючи дерев`яну биту в правій руці, наніс нею ОСОБА_17 ще 3 удари по животу з права та 1 удар по задній поверхні грудної клітки в області хребта, після чого неповнолітній ОСОБА_17 впав на землю, втративши свідомість та в подальшому помер.

21 жовтня 2023 року у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, слідчим у кримінальному провадженні за погодженням з процесуальним керівником ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень.

15 листопада 2023 ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області до підозрюваного ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання.

Постановою керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області від 18 грудня 2023 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 20 січня 2024 року включно.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.12.2023 підозрюваному ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 20.01.2024 року включно.

11.01.2024 слідчий у кримінальному провадженні - заступник капітана поліції ОСОБА_9 , за погодженням із керівником Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , звернулась до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області із клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування вимог поданого клопотання стороною обвинувачення зазначено, що строк дії запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 визначено до 20.01.2024, однак об`єктивно ознайомитися з матеріалами досудового розслідування та скерувати обвинувальний акт до закінчення дії запобіжного заходу, не можливо у зв`язку зі складністю кримінального провадження.

Крім того, наявні ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави для продовження дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 на час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та скерування обвинувального акту до суду.

Так, ризик переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду стороною обвинувачення обґрунтовується тим, що в ході здійснення досудового розслідування не встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце роботи та засоби для існування, а також має на утриманні непрацездатних членів сім`ї та/або неповнолітніх/малолітніх дітей. Тому орган досудового розслідування наразі вважає, що є підстави вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки не має таких міцних зв`язків за місцем тимчасового перебування/проживання, які б унеможливили його переховування від органу досудового розслідування та суду. Водночас, стороною обвинувачення не встановлено стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди для запобігання відправлення правосуддя у спосіб неявки в судове засідання. Враховуючи ці обставини і тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, існує реальний ризик переховування підозрюваного з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Орган досудового розслідування вважає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким підозрюваний ОСОБА_7 може впливати на свідків, іншого підозрюваного, експерта у цьому ж кримінальному провадженні полягає у тому, що всі підозрювані у даному кримінальному провадженні відмовилися від дачі показань, пославшись на ст. 63 Конституції України, але між собою всі підозрювані знайомі та товаришують, а тому ОСОБА_7 може чинити психологічний тиск на інших підозрюваних з метою надання подальших показань, які не відповідають дійсності, бо відповідно до ч. 44 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225цього Кодексу. Крім того, в матеріалах кримінального провадження №0000010 від 26.01.2022 року наявні висновки комісійних судово-медичних експертиз, які складалися експертами різних установ, тому для зміни їх можливих показань в суді, якщо такий допит буде в подальшому заявлений під час судового засідання, сторона захисту може чинити тиск на експерта задля зміни його показань щодо роз`яснення висновку.

16.01.2024 ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області вказане клопотання слідчого задоволено та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Маріуполь Донецької області, українцю, громадянину України, із середньою освітою, не одруженому, офіційно не працюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 30 діб, а саме до 14 лютого 2024 року (включно).

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчої підстави для продовження ОСОБА_7 , строку тримання під вартою перевірялись судом при розгляді клопотання. При цьому був вислуханий підозрюваний ОСОБА_7 , доводи прокурора в підтримку поданого клопотання та заперечення сторони захисту щодо його задоволення, та викладено їх позиції в оскаржуваній ухвалі, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав продовження запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України та встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, ч.1 ст. 177 КПК України, які існували на час застосування ОСОБА_7 , запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати.

Також всупереч твердженням апелянта, перевіряючи доводи та обставини, на які посилається слідча у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України.

Так, слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням кримінальних правопорушень, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Крім того слід зазначити, що згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі "Соловей і Зозуля проти України" зазначено, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах "Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88", "Erdagoz v. Turkey п. 51", "Cebotari v. Moldova п. 48" "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

Колегією суддів встановлено, що доказів, які надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на момент розгляду вказаного клопотання, було достатньо для продовження такого запобіжного заходу, оскільки вони в сукупності можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 , з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 , до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобіганню ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

Під час судового розгляду слідчим суддею встановлено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, в якому підозрюється ОСОБА_7 , враховано обставини, передбаченні ст. 178 КПК України.

Таким чином слідчим суддею досліджено доводи викладені в клопотанні та з урахуванням, тяжкості та суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 , а також наявності ризиків на які посилалась сторона обвинувачення, а тому, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Доводи апелянта, щодо того, що ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного, оскільки повідомлення про підозру вручено з порушенням, колегія суддів не вважає безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, так як питання, пов`язані із врученням особі письмового повідомлення про підозру, врегульовані ст. 278 КПК України і є предметом судового розгляду скарг на повідомлення про підозру, розгляд яких здійснюється в порядку ст. 303 КПК України, а не під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Разом з цим, колегія суддів не бере й до уваги твердження апелянта, що зміст підозри та клопотання ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення, перекручуючи дійсні обставини справи. Зміст підозри побудований на неналежних доказах, зокрема неправдивих показаннях свідків, що містять ряд неточностей та суперечать один одному, а також пред`явлена ОСОБА_14 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, також є необґрунтованою та безпідставною, оскільки відсутня як суб`єктивна, так й об`єктивна сторона злочину. При цьому колегія суддів зауважує наступне.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, чи невинуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Крім того, як встановлено колегією суддів апеляційного суду, обставини підозри судом з`ясовані в тій мірі, в якій закон на даному етапі кримінального провадження вимагає від слідчого судді, також вказане було встановлено слідчими суддями при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу та його продовженні.

З урахуванням обставин кримінального провадження, наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді щодо необхідності продовження застосування щодо ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому підстав для застосування щодо останнього більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.

При цьому, колегія суддів зауважує, що оскаржуваною ухвалою строк тримання під вартою ОСОБА_7 було продовжено до 14 лютого 2024 року, тобто на даний момент дія оскаржуваної ухвали закінчилась, а тому застосування на даний час іншого запобіжного заходу не матиме жодних правових наслідків, оскільки досудове розслідування зі слів прокурора закінчено та обвинувальний акт перебуває на розгляді у суді по сутті пред`явленого обвинувачення.

З урахуванням зазначеного всі інші обставини, на які посилався захисник під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді місцевого суду, як про це зазначає в апеляційній скарзі підозрюваного, колегія суддів не вбачає.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження. Натомість доводи та твердження апелянта, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає - безпідставними, в зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги, з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , без задоволення.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 184, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу, з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3