У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 182/3631/22

Номер провадження 1-кп/184/31/24

06 червня 2024 року

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відео конференції, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за 0000798 від 21.07.2022 року відносно обвинувачених

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтневе Генічеського району Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Орджонікідзевського міського суду надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, внесеного в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за 0000798 від 21.07.2022.

Прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що заявлені раніше ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшилися, та запобігти яким шляхом застосування більш м`яких, аніж тримання під вартою запобіжних заходів, неможливо.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засідання та захисник ОСОБА_6 проти продовження запобіжного заходу - тримання під вартою заперечували та просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши учасників процесу та дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Відповідно до ч.2 вказаної статті, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28.07.2022 року відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який був продовжений ухвалою від 23.09.2022 року, ухвалою від 21.11.2022 року, ухвалою від 17.01.2023 року, ухвалою від 16.03.2023 року, ухвалою від 09.05.2023 року, ухвалою від 05.07.2023 року, ухвалою від 30.08.2023 року, ухвалою від 24.10.2023 року, ухвалою від 20 грудня 2023 року, ухвалою від 15 лютого 2024 року, ухвалою від 12.04.2024 року.

Ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

З контексту ст. 177 КПК України випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, що підтверджується наданими стороною обвинувачення сукупністю доказів, а саме:

- даними протоколом допиту потерпілого;

- протоколом пред`явлення потерпілому осіб для впізнання за фотознімками, за якими він впізнав ОСОБА_3 як особу, яка відкрито викрала його майно;

-протоколами допитів свідків;

-протоколами пред`явлення свідкам осіб для впізнання за фотознімками.

Повторно оцінюючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд виходить з того, що відповідно до практики ЕСПЛ, тяжкість можливого покарання згідно рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. Крім того, оцінка ризику ухилення від суду має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками (справа «Бекчиєв проти Молдови»). Оцінка ризику повторного скоєння правопорушення має здійснюватись, зокрема, з встановлених обставин справи щодо біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Клоот проти Бельгії).

Вивченням особистості ОСОБА_3 встановлено, що останній усвідомлю неминучість покарання у виді позбавлення волі. ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 ч.4 ст.186 КК України і він в повній мірі розуміє невідворотність покарання у виді позбавлення волі за вчинення крадіжки та грабіжу.

Зазначена обставина вказує на існування обґрунтованого ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України - переховуватися від суду.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, знову вчинив корисливі кримінальні правопорушення, що може вказувати на існування обґрунтованого ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення

Разом з тим, посилання прокурора на неможливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, суд вважає необґрунтованими, оскільки саме застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту зможе запобігти встановленому та доведеному у судовому засіданні ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Такий висновок суду ґрунтується на призначенні, суті та порядку застосування вказаного запобіжного заходу, який відповідно до ст.181 КПК України полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, виконання якого, у свою чергу, зможе забезпечити належну поведінку останнього.

При цьому, суд враховує, що при вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою повинні бути надані додаткові вагомі докази того, що є наявна доцільність продовження такого строку і що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані. Обов`язок доказування вагомості застосування такого виняткового запобіжного заходу покладається на сторону обвинувачення. Тобто саме прокурором в процесі повинно бути надано такі докази неможливості зміни запобіжного заходу на більш м`який, які б не могли б бути піддані жодному сумніву.

Разом з тим, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що на даний час ті обставини, які були підставою для відмови обвинуваченому у застосуванні відносно нього більш м`якого аніж тримання під вартою запобіжного заходу, відсутні. Натомість стороною обвинувачення не наведено нових обґрунтувань щодо неможливості застосування відносно ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів.

За таких обставин, зважаючи на те, що у ОСОБА_3 наявне місце проживання, де йому буде забезпеченого матеріальне утримання, суд приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого зможе запобігти встановленим та доведеним у судовому засіданні ризикам, передбаченим п.1,5 ст.177 КПК України. Такий висновок суду ґрунтується на призначенні, суті та порядку застосування вказаного запобіжного заходу, який відповідно до ст.181 КПК України полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, виконання якою, у свою чергу, унеможливить вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень та зможе забезпечити належну поведінку останнього

Відповідно до ч.2 ст.181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У свою чергу, ч.4 коментованої статті унормовано, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, запобігання ризикам вчиняти інші кримінальні правопорушення та переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, вже майже два роки знаходиться під вартою, жодних дій щодо затягування розгляду кримінального провадження не здійснював, може бути забезпечено за рахунок альтернативного запобіжного заходу.

Водночас, продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу виключно на підставі тяжкості вчиненого злочину суперечитиме усталеній практиці Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою до застосування на підставі ч.5 ст.9 КПК України.

В силу ч.5 ст.17 КПК України, поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Отже, суду не доведено неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів задля забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого .

Так, у судовому засіданні встановлено та не заперечується учасниками процесу, що обвинувачений має реєстрацію та до взяття під вартою постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, а також недоведеність стороною обвинувачення неможливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 відмовити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 314, 315, 316, 369-372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 - відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, на запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- не залишати житло за адресою - АДРЕСА_1 у нічний час доби з 23.00 год. до 05.00 години наступної доби;

- прибувати за першою вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи перебування.

Виконання даної ухвали покласти на Державну установу «Дніпровська установа виконання покарань №4» та Нікопольський РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1