Справа №585/1020/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1157/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області засуджений ОСОБА_8 звернувся із заявою, в якій просив звільнити його умовно-достроково на підставі ст.81 КК України. Також просив об`єднати зі статтею 86 КК України і звільнити його від відбування покарання у вигляді позбавлення волі і закону України про Амністію 2024 року.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2024 року, засудженому ОСОБА_8 було відмовлено у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення. Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що останній не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а тому відсутні підстави для застосування ст.81 КК України.

Не погодившись з таким рішення суду засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій він не погоджувався з рішенням суду першої інстанції, просив скасувати ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2024 року та задовольнити його заяву.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої засудженим апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На переконання суду, «сумлінна поведінка» означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявність заохочень і відсутність стягнень; участь у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених. Така поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а й те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під «сумлінним ставленням до праці» слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності у поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Як слідує з матеріалів провадження, вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 6 ч.2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України і на підставі ч.1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є його власністю. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 7 серпня 2009 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією усього майна, яке є його власністю (а.о.с. 24-31 т. 1 ч.1).

27 квітня 2016 року, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року відносно ОСОБА_8 залишено без змін (а.о.с. 39-40 т. 1 ч.1).

21.11.2017 року ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 7 серпня 2009 року та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 без задоволення (а.о.с. 43-45 т. 1 ч.1).

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 року заяву ОСОБА_8 про перегляд вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.01.2016 року, яким ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 України до покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є у його власності, за ново виявленими обставинами залишено без задоволення (а.о.с. 47 т. 1 ч.1).

Відповідно до ухвали Роменського міськрайонного суду від 12.12.2019 року ОСОБА_8 було зараховано строк попереднього ув`язнення із 25.06.2009 року по день набрання вироку законної сили - 22.08.2009 року з розрахунку, що відповідно ч.5 ст.72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, з урахуванням відбутого покарання (а.о.с. 52 т. 1 ч.1).

Вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2008 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 383 КК України і на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання на строк 3 роки (а.о.с. 54-56 т. 1 ч.1).

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 7 серпня 2009 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 309 КК України і на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково призначено невідбуту частину покарання за вироком Юр`ївського районного суду від 19.08.2008 року і до відбуття визначено 6 років позбавлення волі (а.о.с. 58 -59 т. 1 ч.1).

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили від 02.10.2020 року вбачається, що вирок Апеляційного Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 7 серпня 2009 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 309 КК України набрав законної сили 26.10.2020 року та підлягає негайному виконанню (а.о.с.61 т.1 ч.1).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.10.2020 року подання начальника ДУ «Роменська виправна колонія №56 ОСОБА_9 , про приведення вироку у відповідність (а.о.с. 62-63 т.1 ч.1).

13.06.2023 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 року (а.о.с. 64 - 65 т. 1 ч.1).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.02.2023 року ОСОБА_8 змінено покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 7 серпня 2009 року призначене за ч.1 ст. 309 КК України, в межах визначених новою редакцією санкції даної частини, а саме у вигляді 4 років обмеження волі, зараховано строк з розрахунку що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі (а.с. 67 т.1 ч.1).

Згідно опитувального листа ДУ «Роменська ВК №56» щодо застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, щодо зміни умов тримання вбачається, що на думку керівників частин та служб установи засуджений ОСОБА_8 не заслуговує (а.о.с.109 т.2).

З характеристики від 25.04.2022 року на засудженого ОСОБА_8 вбачається, що під час перебування в Дніпропетровському слідчому ізоляторі до праці не залучався, мав одне стягнення, яке погашено в законному порядку за строком давності, не заохочувався. До державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» прибув 08.08.2023 року. За час відбування покарання характеризується негативно. Не дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, притягувався до дисциплінарної відповідальності має стягнення, які не погашені у встановленому законом порядку не заохочувався. У відношенні до представників адміністрації не ввічливий, проявляє агресію до представників адміністрації, не завжди виконує законні вимоги, потребує контроль за його поведінкою. На основному виробництві установи не працевлаштований за власним не бажанням працювати. Намагається дотримуватись правил санітарії та гігієни, не завжди утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. До заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності відноситься байдуже. За характером врівноважений, нахабний, хитрий. У відношенні до оточуючих не стриманий, до себе не вимогливий. За вольовими якостями не наполегливий. Згідно вироку позову не має, виконавчі листи до установи не надходили. Вину в скоєному злочині визнає частково. Міру призначену судом покарання вважає суворою ( а.о.с. 110 т.2 ).

Як вбачається з висновку щодо ступеня виправлення засудженого, із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику повторного вчинення кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи (за підсумком (загальним балом) розділів ІІ-VI): засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє ставлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 81, 82) ? 64 балів. За підсумками оцінювання розділів ІІ-VI ОСОБА_8 має 36 балів (а.о.с. 113-116 т.2).

Відповідно до психологічної характеристики від 14.12.2023 року, з ОСОБА_8 проведено індивідуальну бесіду, здійснено візуальну діагностику психоемоційного стану та прогноз поведінки під час поміщення в ДІЗО, з метою надання рекомендацій персоналу колонії по роботі з даним засудженим. В ході бесіди значимих психотравмуючих факторів, суїцидальних намірів не виявлено. Лінія поведінки - адекватна, стримана. Рівень агресії - середній. Процеси мислення в межах норми. Загальний психологічний стан - задовільний. Головну лінію поведінки формують риси темпераменту холерика. Екстраверт, психологічні реакції спрямовані на зовнішній, від реагування світ. Має сильний тип нервової системи. Спрямованість - пристосувальна. За характером скритний, патологічно брехливий. Інтелектуальна розумова сфера розвинута - посередньо, компромісний, спроможний виконувати необхідні норми та правила поведінки не свідомо, лише згідно ПВР. Соціальний статус, в середовищі засуджених середній, відповідає запасу знань, уявлень, отриманій освіті та життєвому досвіду. Самооцінка та самоповага - адекватні, не завищені. Має слабкі вольові якості. В характері відсутня стійка духовна спрямованість. Схильний до вживання алкогольних напоїв та психоактивних речовин, які як правило, є причиною всіх його «нещасть» в житті. В міжособистісних стосунках здатний відповісти на прояв дружніх відносин та закріпити їх, неконфліктний. Суїцидальна поведінка - не властива. Соціально - корисні зв`язки підтримує з рідними. Адаптаційні можливості - посередні. В ході відбування покарання, здійснився процес пристосування засудженого до умов перебування в УВП, без суттєвої зміни моральних та духовних цінностей. Прогноз соціальної реадаптації в громадянське суспільство, в даний час, негативний. Існує вірогідність рецидиву до порушення правових норм та законів держави після звільнення. В організації індивідуальної роботи доцільно: працевлаштувати, формувати та підтримувати в свідомості пріоритети загальнолюдських цінностей, сприяти критичному переосмисленню свого минулого життя, контролювати виконання поставлених задач, допомагати протистояти негативному впливу (а.о.с. 135 т.2).

З довідки про наявність заохочень та стягнень вбачається, що засуджений ОСОБА_8 , 1989 р.н. має три заохочення та вісім стягнень, з них: два попередження, карцер 3 доби, дві догани, два ДІЗО 14 діб та одну сувору догану ( а.о.с. 143 т.2).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому, апеляційний суд приходить до висновку, що всі доводи засудженого ОСОБА_8 є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, оскільки його ставлення до праці негативне, так як він не був працевлаштований в установі у зв`язку з власним небажанням працювати. За час відбування покарання даних що ОСОБА_8 поводився сумлінно не має, натомість ОСОБА_8 характеризується негативно, має стягнення, останні з яких не погашені, байдуже ставиться до заходів, що сприяють ставленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності. Сукупність встановлених даних свідчить, що ОСОБА_8 за час відбування покарання, не став на шлях виправлення.

Таким чином, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2024 року якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4