Справа № 742/2116/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/703/24
Категорія - ч.1 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000270 від 06.07.2022 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець Республіки АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 10000 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на правничу допомого. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 05 липня 2022 року, близько 14 год 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_10 один удар правою ногою в область сідниць, чим заподіяв останній легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подала в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій просила вирок місцевого суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо її підзахисного. Зазначає, що суд поверхово розглянув кримінальне провадження, дав неправильну оцінку доказам, а деяким доказав не дав оцінку взагалі, що суперечить дійсним обставинам справи та вимогам ст.ст.2, 11, 125 КК України, ст.ст.373, 324 КПК України. Зокрема, поза увагою суду залишився той факт, що потерпілою не було вжито заходів звернення до закладу охорони здоров`я з метою фіксації нанесення їй тілесних ушкоджень; експертиза проводилась на підставі амбулаторної картки, виданої лікарем сімейної медицини, яка не є профільним спеціалістом для визначення характеру тілесних ушкоджень; звернення до лікаря не було в день визначеної події, а після спливу двох днів. Апелянт вказує, що показання свідків є суперечливими, а самі свідки не були очевидцями подій, а єдиний очевидець - дитина, була допитана без урахування психологічних аспектів, про що в судовому засіданні підтвердила психолог, тому протокол допиту цього свідка є неналежним та недопустимим доказом.

У судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник не з`явилися, про час і місце судового розгляду були поінформовані належним чином. При цьому, захисник ОСОБА_7 надіслала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі обвинуваченого і захисника, та задовольнити клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 у зв`язку з закінченням строків давності.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, котрий просив апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а вирок місцевого суду змінити; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитана в місцевому суді потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що 05.07.2022 вона разом з колишнім чоловіком ОСОБА_8 та їх спільною донькою знаходилась біля будинку по АДРЕСА_2 та повідомила обвинуваченому про неможливість сьогодні віддати йому дитину, на що ОСОБА_8 обурився і почав її ображати. ОСОБА_10 разом з дитиною пішли на город. ОСОБА_8 почав їх наздоганяти та вдарив потерпілу правою ногою в нижню частину спини. Від удару та болю вона присіла і заплакала, а обвинувачений продовжував кричати та ображати її.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні місцевого суду показала, що потерпіла є її донькою. 05.07.2022, перебуваючи на городі, вона бачила, що в бік городу іде донька і тримає онучку за руку, а за ними з велосипедом іде ОСОБА_8 і голосно розмовляє. Потім ОСОБА_8 наніс удар правою ногою в спину доньки в області куприка. Від удару донька впала на коліна. Відразу ж вона зателефонувала своєму чоловіку ОСОБА_12 та повідомила про обставини побиття доньки, він одразу приїхав на місце події. На наступний день донька почувалася все ще погано, на її тілі видно було синці, особливо в області куприка, вони вирішили звернутися до сімейного лікаря.

Допитаний у місцевому суді свідок ОСОБА_12 , батько потерпілої ОСОБА_10 показав, що 05.07.2022 йому зателефонувала дружина та повідомила, що ОСОБА_8 вдарив їхню дочку біля городу, він прибув на місце події, де були заплакана дочка, онучка та з велосипедом в руках стояв ОСОБА_8 . У потерпілої після удару боліла спина, а наступного дня він бачив синці у неї на спині.

Свідок ОСОБА_13 , практичний психолог центру соціальної служби Прилуцької міської ради, в судовому засіданні місцевого суду повідомила, що ОСОБА_14 знає давно, оскільки її мама ОСОБА_10 звернулася за допомогою дитячого психолога за рік до події і вони працювали з дівчинкою. В ході досудового розслідування в її присутності було здійснено допит дитини, під час якого вона розповідала, що тато тягав маму за руки і вдарив її у бік, а мама плакала і просила про допомогу. Зважаючи на вік дитини, вона придумати такі дії, не побачивши насильства, не могла.

Допитана у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_15 показала, що є сусідкою сім`ї Корольових, де проживає ОСОБА_10 з донькою. 05.07.2022 року, знаходячись дома, почула крики. Самого факту побиття ОСОБА_8 потерпілої вона не бачила, а лише чула, що вона плаче та говорить, що її вдарив чоловік ногою. ОСОБА_8 висловлювався нецензурною лайкою.

Крім показань потерпілої та свідків, вина обвинуваченого підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- рапортом помічника чергового сектору моніторингу Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області від 05.07.2022, згідно з яким ОСОБА_10 повідомила, що за адресою АДРЕСА_2 , її вдарив колишній чоловік (т.2 а.п.16);

- заявою ОСОБА_10 від 05.07.2022 року, згідно якої остання відразу ж після її побиття звернулася до правоохоронних органів, в якій просить притягнути до відповідальності її колишнього чоловіка ОСОБА_8 , який 05.07.2024, близько 14 год., завдав їй тілесні ушкодження, а саме вдарив ногою у нижню частину спини копчик (т.2 а.п.17);

- висновком експерта № 154 від 10.08.2022, згідно з яким у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження: синці в ділянці попереку, сідниць, куприку, які утворилися в результаті ударних дій тупого предмету, не виключено «кулаків, ніг» з прикладанням травмуючих сил, достатніх для їх утворення, в ділянці розташування ушкоджень. Термін загоєння описаних ушкоджень складає до шести діб, що не суперечить можливості виникнення 05.07.2022. Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синці виявлені у ОСОБА_10 суперечать можливості їх отримання в результаті падіння на площину з положення стоячи (т.2 а.п.23-25);

- протоколом огляду речей від 03.08.2024, згідно з яким під час слідчої дії оглянуто медичну документацію, а саме: медичну карту № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , в якій зазначено, що 07.07.2022 ОСОБА_10 зверталася до сімейного лікаря ОСОБА_16 ; зі слів ОСОБА_17 встановлено, що їй 05.07.2022 нанесли тілесні ушкодження в область поперекового відділу хребта, куприка, сідниць. Виявлено невелику гематому синюшного відтінку розміром 7 см (т.2 а.п.27-28);

- протоколами проведення слідчих експериментів від 09.08.2022 року за участю потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , згідно з якими останні показали обставини події, які мали місце 05.07.2022, серед іншого, як обвинувачений ОСОБА_8 наніс потерпілій ОСОБА_10 удар правою ногою в район спини, сідниць та куприку (т.2 а.п.45-48, 41-44).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне нанесення легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я, з чим погоджується і колегія суддів.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, за який він засуджений, зроблені з дотриманням вимог ст.23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 КПК України.

Доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Так, матеріалами кримінального провадження підтверджується наявність існування неприязних відносин між обвинуваченим та ОСОБА_10 . Показаннями потерпілої ОСОБА_10 беззаперечно підтверджується і конфлікт, який виник між обвинуваченим та нею 05 липня 2022 року, наслідком якого було спричинення тілесних ушкоджень потерпілій.

Крім того, показання потерпілої ОСОБА_10 про факт спричинення їй тілесних ушкоджень саме обвинуваченим ОСОБА_8 узгоджуються із висновками судово-медичної експертизи №154 від 04.08.2022 щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень, їх локалізації, якою встановлено, що виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, можуть бути утворені 05.07.2022, в тому числі не виключається від «кулаків, ніг», та не могли бути отримані від падіння на площину.

Висновок судово-медичної експертизи №154 від 04.08.2022 отриманий та складений з дотриманням положень статей 87, 101, 102, 242 КПК України, та відповідно до ч.2 ст.84 КПК України слугує процесуальним джерелом доказів у кримінальному провадженні. Висновок експерта має значення для кримінального провадження, зокрема, для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Вище зазначені показання потерпілої повністю узгоджуються із фактичними даними, що вказані у заяві від 05.07.2022, згідно якої остання відразу ж після її побиття звернулася до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області із заявою по факту заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , що мало місце 05.07.2022 біля 14:00, а також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_11 і слідчим експериментом за її участю.

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_18 , хоча і не був очевидцем нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень його донці ОСОБА_10 , проте повідомив, що безпосередньо після нанесення удару йому зателефонувала ОСОБА_11 та повідомила про обставини конфлікту, а саме про нанесення удару ОСОБА_8 доньці, і після чого він відразу ж приїхав на місце події, де побачив, що донька плаче і скаржиться на біль в спині.

Свідок ОСОБА_15 місцевому суду підтвердила, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 виник конфлікт, який вона не бачила, а лише чула як потерпіла скаржилася на те, що ОСОБА_8 її вдарив, а ОСОБА_8 стверджував, що її не бив.

Допитана місцевим судом свідок ОСОБА_13 , практичний психолог центру соціальної служби Прилуцької міської ради, яка була присутня під час допиту малолітньої ОСОБА_19 , хоча і не підтверджує обставини заподіяння 05.07.2022 року ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілій, але вказує на те, що дитина неодноразово була присутня під час здійснення ОСОБА_8 насилля відносно ОСОБА_10 , що і призвело до необхідності звертатися до психолога.

Щодо посилань захисника про розбіжність у показаннях свідків та те, що останні не були очевидцям подій, слід зазначити, що матеріалами кримінального провадження встановлено, що допит свідків проведено з дотриманням положень ст.352 КПК України, оскільки показання ці особи надавали в судовому засіданні місцевого суду під присягою, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань; сторона захисту мала можливість поставити цим свідкам свої запитання. Будь-яких даних про те, що сторона захисту зверталась з відповідними заявами до правоохоронних органів про притягнення вказаних свідків до кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показань матеріали справи не містять, тому, неповноти або неправильності дослідження цих доказів судом першої інстанції допущено не було.

Кожен із цих осіб спостерігав лише свою частину подій і викладав ці обставини так, як вони були обізнані про вказані події, а тому суперечностей в їх показаннях колегія суддів не знаходить.

Доводи захисника про неврахування місцевим судом того, що звернення потерпілої ОСОБА_10 до лікаря не було в день визначеної події, а після спливу двох днів, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вони не спростовують факт отримання тілесних ушкоджень потерпілою, а відтак не впливають на фактичні обставини кримінального правопорушення стосовно неї. До того ж, як зазначено у висновку судово-медичної експертизи №154 від 10.08.2022, термін загоєння описаних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , складає до шести діб, що не суперечить можливості їх виникнення 05.07.2022, та підтверджує нанесення удару саме в день подій, що розглядаються.

На думку колегії суддів, посилання апелянта на визнання протоколу допиту малолітнього свідка ОСОБА_19 неналежним та недопустимими доказом є безпідставним, оскільки у вироку місцевого суду відсутнє посилання на нього як на доказ вини обвинуваченого.

Разом з тим, апелянтом не було надано жодних доказів, які б спростовували свідчення потерпілої ОСОБА_10 та доводили невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відтак, позицію сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, місцевий суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального проступку, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про призначення йому покарання у виді громадських робіт, на строк, передбачений санкцією ч.1 ст.125 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку і до набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

За змістом ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, 05 липня 2022 року. Тобто, з дня його вчинення минуло два роки, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності не зупинявся та не переривався. Проте, згода ОСОБА_8 на звільнення від кримінальної відповідальності відсутня, тому обвинуваченого слід звільнити від призначеного судом покарання за ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Вказаних вище вимог закону при вирішенні цивільного позову потерпілої до обвинуваченого ОСОБА_8 в цілому дотримано.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 підлягає зміні в порядку ч.2 ст.404 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 - змінити.

На підставі ч.5 ст.74 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного місцевим судом покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.1 ч.1 ст.49 КК України.

В решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4