Справа № 293/971/24
Провадження № 1-кп/293/160/2024
УХВАЛА

07 жовтня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 , ордер серії АМ № 1092083 від 27.06.2024

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0001344 від 03.05.2024 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України

ВСТАНОВИВ:

Черняхівським районним судом Житомирської області здійснюється розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою від 14.08.2024 суд задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 13.10.2024 (включно) без визначення розміру застави.

03.10.2024 на адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Мотивуючи клопотання прокурор зазначає, що ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу та відповідно при продовженні дії строку запобіжного заходу під час досудового слідства, передбачені п. 1, 3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Вказує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесене до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи.

Сторона обвинувачення доводить, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду не відпав, оскільки останній обвинувачується у кримінальному правопорушенні, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому, передбачаючи невідворотність покарання за вчинення злочину у виді позбавлення волі, обвинувачений може спробувати переховуватись від суду.

Зазначає, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду не зменшився і тому, що останній не має міцних соціальних зав`язків, офіційного місця роботи, утриманців, а тому перебуваючи на волі матиме реальну можливість змінити місце свого фактичного перебування.

Також, не зменшився ризик впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, оскільки, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою уникнення відповідальності матиме реальну можливість, шляхом застосування фізичного насильства або погрози його застосування, шантажем, умовляннями або іншими діями впливати на свідків та потерпілу, з метою зміни останніми показань, які є джерелом доказу у кримінальному провадженні, зважаючи на те, що основним свідком в даному кримінальному провадженні переважно є матір обвинуваченого, з якою він проживає в одному будинку.

Крім того звернув увагу на те, що потерпіла є рідною сестрою обвинуваченого, що також підтверджує ризик впливу на потерпілу.

Вважає, що обрання відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не забезпечить досягнення мети застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні, виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти його спробам переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та впливати на свідків і потерпілу у кримінальному провадженні.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на строк 60 діб за викладених у клопотанні підстав.

Захисник у судовому засіданні заперечила проти клопотання прокурора, подала клопотання про зміну їх підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, зважаючи на те, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, проживає разом з матір`ю, яка є похилого віку та потребує догляду.

Зауважила, що потерпіла також підтримує клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому. Також наголосила, що потерпіла та свідок ОСОБА_7 під час їх допиту заявили про невинуватість обвинуваченого в інкримінованому злочині.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечив проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтримав клопотання захисника.

Потерпіла в судовому засіданні щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу підтримала думку захисника та просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2024 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 01.07.2024 без визначення розміру застави.

Ухвалою від 14.08.2024 суд продовжив строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на строк 60 днів до 13.10.2024.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; та ризик втечі обвинуваченого, наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Згідно норм ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 та ч. 1 ст. 194 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення «достатні підстави».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям "ризик" - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

На даній стадії процесу, суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинуваченого винним, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку, лише при оцінці усіх доказів у сукупності.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких слідчим суддею під час досудового слідства було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали і продовжують діяти на даному етапі розгляду кримінального провадження.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання (призначеного в разі визнання його винуватим), передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Також при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, який віднесений до категорії особливо тяжких злочинів.

Суд наголошує, що санкція ч.1 ст. 115 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку кримінально-карного діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_6 та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання він може ухилитися від суду, що свідчить про наявний ризик, визначений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд приймає до уваги, що тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження існування в цьому провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду. Зокрема, суд ураховує і обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою такі як відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків, особу обвинуваченого, який не має офіційного місця роботи, не одружений, не має утриманців.

Суд також дійшов висновку, що наявні і не зникли з часу обрання запобіжного заходу ризики, які передбачені п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків та потерпілу.

Суд зауважує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду.

Разом з тим факт допиту свідків та потерпілої у судовому засіданні не вказує на те, що відпав ризик впливати на того чи іншого свідка, оскільки учасниками кримінального провадження до закінчення судового слідства може ставитись питання про повторний допит кожного зі свідків. Разом з тим суд приймає до уваги той факт, що допит потерпілої судом не закінчено.

Також суд погоджується з доводами прокурора про те, що обвинувачений перебуваючи в родинних відносинах з потерпілою , яка є його рідною сестрою та одним із свідків, яка є його матір`ю може впливати на останніх, з метою зміни показів та побудови власної лінії захисту.

Вказані ризики виправдовують продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та свідчать, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.

При цьому, суд уважає, що наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та матері похилого віку неможливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Належних гарантій, які б переважали б за наявними ризиками суду не надано та не доведено стороною захисту.

Даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченого перебувати в СІЗО суду на час розгляду клопотання також не надано.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не встановлено.

Суд зазначає, що своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, а тому з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, та те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 13.10.2024, об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження до цієї дати відповідно не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1ст.177 КПК України.

Доказів на підтвердження відсутності існування вищезазначених ризиків стороною захисту не надано.

Отже, оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, з метою запобігання наведених ризиків, суд уважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим, зокрема, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст.199 КПК України, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Водночас, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а також те, що інкримінований злочин вчинено проти життя та здоров`я потерпілого, суд, продовжуючи обвинуваченому строк тримання під вартою, вважає за можливе не визначати розмір застави.

Твердження сторони захисту про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, зважаючи на стан здоров`я матері обвинуваченого та підтримання клопотання про зміну запобіжного заходу потерпілою та матір`ю на думку суду, є непереконливими.

За вказаних обставин суд дійшов переконання, що на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт, оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою обирався ОСОБА_6 не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та певних ризиків, визначених п. п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а інші більш м`які запобіжні заходи на переконання суду не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту не наведено та відповідно не надано відповідних доказів на підтвердження цього, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволені клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177,178,183, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора Коростишівської окружної прокуратури про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

2. Продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 (шістдесят) діб з дня постановлення ухвали, тобто до 05.12.2024 (включно) без визначення розміру застави.

3. У задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

4. Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити СІЗО Державної установи "Житомирська УВП (№8)" .

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_8