КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

в режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 серпня 2024 року включно, з утримуванням його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та з визначенням розміру застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002010 від 23 травня 2023 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор Святошинської окружної прокуратури у м. Києві заявив клопотання про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки строк тримання його під вартою закінчується, а ризики передбачені ст. 177 КПК України не зникли та продовжують існувати.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року вищевказане клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 серпня 2024 року включно, з утримуванням його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та з визначенням розміру застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 22 години по 06 годину за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог вказав, що з 23 травня 2023 року по 24 серпня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 виключно застосовувався запобіжний захід лише у вигляді тримання під вартою і строк перебування останнього під вартою складає 381 день, хоча за весь час жоден із заявлених ризиків стороною обвинувачення взагалі ніяким чином не підтвердився. Сторона обвинувачення не надала суду жодних фактичних даних, про те, що будучи в статусі підозрюваного/обвинуваченого ОСОБА_6 незаконно випливав на свідків чи потерпілого або він планував чи розповідав іншим особам, переховуватися від суду. Обвинувачений ОСОБА_6 не визнає свою вину у пред`явлених йому підозрі/обвинуваченні у вчиненні замаху на таємне викрадення чужого майна в умовах військового стану, оскільки був затриманий працівниками поліції за адресою крадіжки випадково. Сторона захисту вказує, що у суду є всі підстави застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, оскільки він має постійне місце проживання. Більш того, згідно довідки приватного сільськогосподарського підприємства "Деметра плюс" вх. 32221 від 09 травня 2024 року, вони зобов`язуються забезпечити обвинуваченого ОСОБА_8 робочим місцем з заробітною платою у розмірі п`ятнадцять тисяч гривень. Окрім того, згідно довідки вх. № 32219 від 09 травня 2024 року ОСОБА_8 має земельний пай, який здає в оренду ПСП "Деметра плюс" та отримує орендну плату у розмірі 11 476, 20 грн. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання у власному будинку та грошові кошти для цілком нормального існування у суспільстві доки справу не буде розглянуто в суді. За наведених вище обставин, стороні захисту не зрозуміло, чому обвинувачений ОСОБА_6 має переховуватися від суду, тим паче, що дане кримінальне провадження не є резонансним, суспільний інтерес до даної справи відсутній, майнової шкоди потерпілому не завдано, а не визнання останнім вини у пред`явленому обвинуваченні не може слугувати приводом для подальшого утримування його під вартою, оскільки в Конституції України закріплена презумпція невинуватості особи.

Заслухавши доповідь судді, позицію сторони захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, їх пояснення і відповіді на запитання суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, які надійшли в порядку ст. 422-1 КПК України та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 177, 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, те, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів. ОСОБА_6 , маючи не зняту та непогашену судимість вчинив інший злочин. Відтак, існує достатньо підстав вважати, що обвинувачений опинившись на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Крім того, відповідно до вимог ст. 178 КПК України суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, зокрема, наявність місця реєстрації у Вінницькій області та відсутність місця проживання на території м. Києва, відсутність постійного офіційного місця роботи, міцних соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 .

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 . колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність з боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24.07.2003; «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На думку колегії суддів, вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби, як про те ставить питання сторона захисту, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання та грошові кошти для цілком нормального існування в суспільстві, на думку апеляційного суду, не зменшують встановлені ризики та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу, що обвинуваченому ОСОБА_6 визначено розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

Враховуючи наведене, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 серпня 2024 року включно винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 серпня 2024 року включно, з утримуванням його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та з визначенням розміру застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень - без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3