Справа № 359/4012/24
Провадження № 1-кс/359/794/2024
У Х В А Л А

Іменем України

26 липня 2024 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з технічною фіксацією клопотання прокурора Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000171, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 лютого 2023 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 та ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, -

встановив:

19 квітня 2024 року прокурор Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що Бориспільською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000171 від 21 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 190 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21 лютого 2023 року на адресу Бориспільського РУП ГУНП у Київській області із виконавчого комітету Бориспільської міської ради надійшло повідомлення про вчинення кримінального правопорушення невстановленими особами.

Органом досудового розслідування з`ясовано, що невстановлені на даний час особи, діючи групою осіб за попередньою змовою, шляхом підроблення офіційних документів, вчинили дії щодо незаконної реєстрації права власності на нерухоме майно, що призвело до шахрайського заволодіння житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , який розтало-ваний на земельній ділянці із кадастровим номером :11:046:0018 площею 0.1га.

Так, 19 листопада 2013 року Бориспільською міською радою прийнято рішення № 3687- 43-VI «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди площею у межах 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд громадянину ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 ».

Також, згідно інформації наданої Бориспільським бюро технічної інвентаризації встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_6 від 01 квітня 2013 року була проведена технічна інвентаризація на житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 та виготовлений технічний паспорт на ім`я ОСОБА_6 .

На підставі довідки Комунального підприємства Бориспільського бюро технічної інвентаризації від 05 квітня 2013 року за №312 встановлено, що власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 .

Окрім того, згідно інформації та копії документів наданих ТОВ «Корпорація «Домус» встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_7 , який діяв на підставі довіреності №363 від 13 жовтня 2022 року від імені ОСОБА_8 , а також долучених до заяви документів, зокрема договору оренди земельної ділянки від 15 вересня 2020 року із кадастровим номером :11:046:0018 площею 0,1 га укладеного між Бориспільською міською радою в особі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , ГОВ «Корпорація Домус» 21 вересня 2022 року виготовило технічний паспорт будинку садибного типу об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного технічного паспорту на об`єкт, державним реєстратором Томашівської сільської ради Київської області ОСОБА_10 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо власника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_8 .

Однак, ОСОБА_8 та будь-ким із його довірених осіб не було надано ні ТОВ «Корпорація «Домус» ні державному реєстратору будь - яких документів, які б підтверджували право власності чи користування на зазначений об`єкт нерухомого майна, окрім договору оренди земельної ділянки :11:046:0018 площею 0,1 га, на якій розташований житловий будинок.

Відповідно до інформації Виконавчого комітету Бориспільської міської ради встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 15 вересня 2020 року із кадастровим номером : 11:046:0018 площею 0.1 га укладеного між Бориспільською міською радою в особі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не укладався.

В подальшому, 15 листопада 2022 року ОСОБА_11 діючи на підставі довіреності від 13 жовтня 2022 року за № 364 уклав із ОСОБА_3 договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного договору право власності на зазначений житловий будинок 15 листопада 2022 року приватним нотаріусом ОСОБА_12 зареєстровано за ОСОБА_3 .

Також, допитаний як свідок ОСОБА_8 повідомив, що він жодного разу не звертався до органів державної реєстрації, до товариств, які розробляють технічні паспорти та до нотаріусів щодо оформлення будь - яких документів на право власності на будинок по АДРЕСА_1 та взагалі йому з цього приводу нічого невідомо.

Допитана як свідок ОСОБА_13 повідомила, що до ТОВ «Корпорація Домус» звернувся ОСОБА_14 , який діяв від імені ОСОБА_8 , який надав окрім інших документів, договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером :11:046:0018 укладений між ОСОБА_8 та Бориспільською міською радою від 15 вересня 2020 року, у зв`язку із цим в подальшому був розроблений в подальшому технічний паспорт на будинок, де вказано власником ОСОБА_8 .

Допитаний як свідок начальник управління землеустрою та кадастру ОСОБА_15 повідомив, що договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером :11:046:0018 укладений між ОСОБА_8 та Бориспільською міською радою від 15 вересня 2020 року ніколи не укладався та є підробленим. Також вказав, що ОСОБА_3 звертався до Бориспільської міської ради з приводу оформлення права власності на вказану земельну ділянку, однак йому було відмовлено.

Допитаний як свідок ОСОБА_7 повідомив, що невідома особа на ім`я ОСОБА_16 звернулась до нього та запропонувала грошові кошти взамін на надання ним певних послуг. Після надання свідком свого погодження на пропозицію, йому було надано довіреність від ОСОБА_8 та договір оренди земельної ділянки, із якими він в подальшому звернувся до ТОВ «Корпорація Домус».

Допитана як свідок ОСОБА_17 повідомила, що із 1990 року на земельній ділянці із кадастровим номером :11:046:0018 розпочав будівництво та в подальшому збудував житловий будинок ОСОБА_6 . Також повідомила, що ОСОБА_8 не був причетний до будівництва земельної ділянки та немає жодного відношення до вказаного будинку.

Допитаний як свідок ОСОБА_11 повідомив, що дійсно підписував договір купівлі-продажу будинку між ним, який діяв від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_3 . Також вказав, що вказані дії вчиняв на прохання ОСОБА_18 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 21 квітня 2023 року на вказаний житловий будинок накладено арешт із забороною реалізації права на відчуження, розпорядження та користування житловим будинком, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, на підставі клопотання представника ОСОБА_3 ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 11 вересня 2023 року частково скасовано арешт накладений раніше ухвалою слідчого судді, в частині заборони використання цього житлового приміщення ОСОБА_3 .

Вказане рішення слідчим суддею прийняте, в тому числі, на підставі наданого в судове засідання акту обстеження житлово - побутових умов депутатом Бориспільської міської ради ОСОБА_19 , у якому вказано, що ОСОБА_3 проживає у вказаному будинку.

Разом із тим, допитана в подальшому як свідок депутат Бориспільської міської ради ОСОБА_19 повідомила, що ОСОБА_3 ніколи не користувався та на момент допиту не користується будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , також вказала що на даний час будинком взагалі ніхто не користується. Також повідомила, що її ввів в оману ОСОБА_20 , який наголошував, що ОСОБА_3 там проживає.

Завданням накладення арешту на житловий будинок є запобігання можливості його відчуження на користь третіх осіб, що унеможливить в подальшому звернення вказаного будинку на користь власника у зв`язку із наявністю інституту добросовісного набувача, а також запобігання користування майном, у зв`язку із можливою загрозою знищення, пошкодження чи порушення конструкції будівлі внаслідок проведення ремонтних робіт у будинку.

Постановою прокурора Бориспільської окружної прокуратури від 21 квітня 2023 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом, оскільки вказаний будинок є об`єктом протиправних дій.

Враховуючи, що обізнаність власника житлового будинку ОСОБА_3 може призвести до його відчуження, спотворення, чи інших дій, що не забезпечить завдань криміналь-ного провадження, дане клопотання потрібно розглянути за відсутності власника житлового будинку.

В судове засідання прокурор Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_5 не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Враховуючи, що за змістом ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, то згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали поданого клопотання, приходить наступного висновку.

Встановлено, що до ЄРДР внесені відомості про те, що невстановлені особи за попередньою змовою, шляхом підроблення офіційних документів, вчинили дії щодо незаконної реєстрації права власності на нерухоме майно, що призвело до шахрайського заволодіння житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці із кадастровим номером :11:046:0018 площею 0,1 га. Дії невстановлених осіб кваліфіко-вані за ч. 4 ст. 190 КК України.

Внесення цих відомостей до ЄРДР підтверджується витягом з кримінального провадження №0000171.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України - заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіс-кації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, вико рис-тання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час криміналь-ного провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 171 КПК України вказано, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунто-ваному процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинні враховуватися: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповід-но закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У частині 1 ст. 173 КПК України закріплено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього Кодексу.

Відповідно ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набува-ча, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Водночас, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосо-вані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетво-рення, пересування, передачі майна.

У своєму клопотанні прокурор посилається на те, що майно, яке зазначене у клопотанні, підпадає під критерії ст. 98 та ч.3 ст. 170 КПК України, а тому на зазначене майно слід накласти арешт з метою забезпечення його збереження, оскільки наявні достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям речового доказу.

Проте, будь-яких інших правових підстав для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження у клопотанні не зазначено та доказів на обґрунтування наведеного не подано.

Посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на вказане майно, що є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Так, прокурором в клопотанні не доведено, що вищевказаний будинок відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та не обґрунтовано необхідність збереження його як речового доказу. У клопотанні не наведено жодних відомостей про те, що цей будинок зберіг на собі сліди злочину, не вказано яким саме чином цей будинок, а не документи щодо правового статусу будинку, може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, відповідно ст. 91 КПК.

Однак прокурором до клопотання не додано доказів на підтвердження існування реальної загрози приховування, пошкодження, псування, знищення вказаного об`єкту нерухомого майна.

За таких обставин, посилання у клопотанні прокурора про арешт майна, як на форму забезпечення доказів, не ґрунтуються на вимогах закону.

Вказані обставини свідчать про те, що твердження сторони обвинувачення, зазначені в клопотанні про те, що у досудового слідства є достатні підстави вважати, що у разі не накладення арешту на будинок, його буде незаконно відчужено на користь третіх осіб, є необґрунтованими, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях без надання будь - яких доказів.

Встановлено, що прокурором не доведено необхідності арешту будинку у кримінальному провадженні № 0000171 від 21 лютого 2024 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, а також не доведено ризиків, передбачених абзацом другим ст. 98, ч. 3 ст. 170 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить висновку, що в подано-му до суду клопотанні про арешт майна, прокурором не доведено наявність передбачених процесуальним законом підстав для накладення арешту на житловий будинок, що розташований: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 .

Отже, на підставі вищенаведеного слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170-173, ч. 2 ст. 369, ч. 3 ст. 371, ст. 372 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна в кримінальному провадженні за № 0000171, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 лютого 2023 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України - відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оголошення повного тексту ухвали слідчого судді здійснено 30 липня 2024 року о 13:50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1