В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2024 Галицький районний суд м. Львова у складі головуючої судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження у кримінальному провадженні № 0000622, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 липня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2024 близько 13:15 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , виявив тимчасово залишену без нагляду банківську картку, яка належить потерпілому ОСОБА_3 . Керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на незаконне привласнення приватного документа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що банківська картка є важливим особистим документом, який відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є офіційним документом, та втрата якого істотно ускладнює реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_2 привласнив документ, а саме: банківську картку АТ «Райфайзен Банк» № НОМЕР_1 , з метою заволодіти грошовими коштами потерпілого. При цьому не вжив будь-яких заходів для повернення знайденого документа, усвідомлюючи те, що знайдений ним документ належить іншій особі, тим самим незаконно заволодів ним.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.1 ст. 357 КК України, а саме: викрадення, привласнення, вимагання офіційних документів, штампів чи печаток або заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання особи своїм службовим становищем, а так само їх умисне знищення, пошкодження чи приховування, а також здійснення таких самих дій відносно приватних документів, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно зі загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

В обвинувальному акті прокурором викладено клопотання про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_2 , складену у присутності захисника ОСОБА_4 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження, згідно зі ч. 2 ст. 302 КПК України, та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо ОСОБА_2 про вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.357 КК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами ч. 2 статті 381 КПК України.

Вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки, дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_2 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України, оскільки він незаконно привласнив банківську картку, що є офіційним документом, яка належить потерпілому ОСОБА_3 .

Органом досудового розслідування встановлені обставини вчинення кримінального правопорушення (проступку), які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_2 у поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззастережно визнає у повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов до висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт скоєння ОСОБА_2 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 357 КК України.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до проступку, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлені.

Виходячи з наведеного, враховуючи характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального проступку, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, суд приходить до висновку, що йому слід призначити покарання у виді штрафу.

Потерпілим ОСОБА_3 цивільний позов не заявлено.

Витрати, пов`язані із залученням експертів, відсутні.

На підставі ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Тому питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Підстав, передбачених ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.

Керуючись ст. 100, 368-371, 373-375 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

2. Речові докази: DVD-R диски з відеозаписами за 10.07.2024 року з камер відеоспостереження у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 24А (а .с. 36, 45), DVD-R диск з відеозаписами за 10.07.2024 року з камер відеоспостереження у магазині «Чарка до свята» за адресою: АДРЕСА_4 , (а. с. 54) - залишити у матеріалах справи.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381, 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_5