04 листопада 2024 року Єдиний унікальний № 501/2708/24 Провадження № 1-кп/501/225/24
ВИРОК

Іменем України

04 листопада 2024 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області

у складі: головуючого - ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2

номер справи 501/2708/24 провадження 1-кп/501/225/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чорноморську Одеської області кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з № 0000125 від 01 червня 2024 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Овідіополь, Одеської області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не одружений, не маючий на утриманні малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: вироком від 27 грудня 2023 засуджений Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України, -

участь у справі приймали: прокурор ОСОБА_4 ,

захисник обвинуваченого (ВКЗ) ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Сторони, кожен окремо, не заперечували щодо розгляду справи під час воєнного стану.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 , вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 27 грудня 2023 року визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, та йому призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт (вирок вступив у законну силу).

На виконання вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 27 грудня 2023 року ОСОБА_3 взятий 01 квітня 2024 року на облік Одеським районним відділом № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, розташованого за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Чорноморськ, вул. Хантадзе 19, та йому 01 квітня 2024 року під підпис роз`яснено порядок відбування покарання, відібрана підписка та видано направлення до КП «Зеленгосп» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, що розташоване за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Чорноморськ вул. Хантадзе будинок № 9а, для відбування призначеного йому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Отримавши 01 квітня 2024 року направлення до КП «Зеленгосп», що розташоване за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Чорноморськ вул. Хантадзе будинок № 9а, та ознайомившись з наказом КП «Зеленгосп» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області № 29К від 01 квітня 2024 року про залучення його до виконання громадських робіт, ОСОБА_3 , приступив до виконання робіт 02 квітня 2024 року, де в подальшому відповідно до табелю, отриманого з КП «Зеленгосп», засуджений у квітні 2024 року відпрацьовував повністю призначені за графіком 84 години, а починаючи з 07 травня 2024 року для відбування покарання перестав з`являтись для виконання громадських робіт.

Для встановлення причин ухилення від покарання 10 травня 2024 року ОСОБА_3 було викликано до приміщення Одеського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, поважність причин не встановлена, того ж дня йому було винесено перше попередження про притягнення до кримінальної відповідальності, в черговий раз він був попереджений про наслідки у разі ухилення від покарання.

Незважаючи на це, ОСОБА_3 повторно допустив порушення порядку відбування покарання, оскільки засуджений з 17 по 20 травня повторно не з`явився для відбування покарання, згідно вироку суду. Таким чином, згідно графіку за травень кількість годин для відпрацювання складала 92 години, а фактично відпрацьовано 21 година.

24 травня 2024 року ОСОБА_3 винесено виконавцем Одеського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_6 друге попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання, були нагадані обов`язки щодо відпрацювання та наслідки у разі чергового невиходу на роботу для відбування покарання, однак останній продовжує систематично без поважних причин ухилятися від виконання громадських робіт, а саме не з`явився до КП «Зеленгосп» 28 травня 2024 року та 31 травня 2024 року.

Тим самим ОСОБА_3 порушив вимоги ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України щодо зобов`язання додержуватися встановлених відповідно до законодавства порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, а також вимоги ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України, а саме невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин.

21 червня 2024 року до суду скерований обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням за ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України - ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні кримінального проступку за викладеними вище обставинами, прохав докази по справі не досліджувати, свою провину визнав в повному обсязі. У вчиненому щиро покаявся, просив суд його суворо не карати.

Захисник ОСОБА_5 враховуючи повне визнання ОСОБА_3 своєї провини, його каяття, вважала можливим розглянути справу в порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Прокурор враховуючи ставлення обвинуваченого до скоєного, його каяття, визнання своєї провини, вважав можливим продовжити розгляд справи відповідно до положень ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Суд, переконавшись в тім, що обвинувачений розуміє фактичні обставини справи, в його добровільній та істинній позиції, а також те, що в подальшому він не в змозі буде оспорювати фактичні обставини справи в апеляційній інстанції, зібрані по справі докази не досліджував.

В зв`язку з викладеним суд визнає ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Мотивувальна частина та правові норми застосовані судом.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення Європейського суду з прав людини вказує від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43). Також, має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 Кримінального кодексу України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до положень ст. 12 Кримінального кодексу України ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України відноситься до кримінальних проступків, враховуючи зазначені положення, суд призначає покарання достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу ОСОБА_3 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працевлаштований, раніше судимий 27 грудня 2023 засуджений Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, яке згідно довідки № 4259/28 /19/1 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області від 1 листопада 2024 року на час розгляду справи відбув, з обліку знятий, має зареєстроване місце проживання.

Відповідно до ст. 65 Кримінального кодексу України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Висновок суду.

Враховуючи обставини вчиненого кримінального проступку, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також вимоги ст. 50 Кримінального кодексу України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд призначає покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України.

Інші питання які вирішувались судом.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 не обиралась.

Речові докази, судові витрати по справі відсутні. Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк на 1 ( один ) рік.

На підставі положень п. 1, 2 ч. 2 ст. 59-1 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

? періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

? повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

? не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором, виключно з підстав, передбачених ст. 394 Кримінально-процесуального кодексу України до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий