НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою

07 серпня 2024 року Справа № 322/828/24 Провадження № 1-кп/322/108/24

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сарни Рівненської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

17.05.2024 до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у вищезазначеному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2024 за № 0002093.

Ухвалою суду від 17.05.2024 було призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 30.05.2024 було призначено судовий розгляд кримінального провадження.

У судовому засіданні 07.08.2024 прокурором було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому прокурор просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено таке.

Під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність вказаних ризиків підтверджується тим, що розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри ОСОБА_4 вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме самовільне залишення місце служби в умовах воєнного стану, яке по своїй суті являється переховуванням від військового командування та правоохоронних органів.

Існування вказаного ризику підтверджується і тим, що обвинувачений є військовослужбовцем Збройних Сил України, і у разі незастосування запобіжного заходу пов`язаного з позбавленням волі має повернутися до місця служби, де в разі наявного бойового розпорядження може бути відряджений до зони бойових дій, де є можливість здійснити спробу залишити підконтрольну ЗСУ територію України під час безпосереднього виконання свої обов`язків військової служби з метою уникнення настання кримінальної відповідальності та його ув`язнення на підставі вироку суду.

Крім того, варто врахувати і поведінку ОСОБА_4 безпосередньо після явки до слідчого. Так, 15.04.2024 ОСОБА_4 самостійно з`явився до органу досудового розслідування та, за його згодою, був опитаний з приводу самовільного залишення ним місця служби. В той же день, ОСОБА_4 був повідомлений про необхідність явки до органу досудового розслідування о 15 годині 15.04.2024 та покинув приміщення ТУ ДБР у м. Мелітополі. При неодноразових спробах слідчого зв`язатися з ОСОБА_4 телефонним зв`язком за номерами, вказаними ним, як контактні, у період часу з 15 год. до 16 год. 30 хв. на телефонні дзвінки не відповідав. О 16 год. 30 хв. ОСОБА_4 відповів на телефонний дзвінок і на повідомлення про необхідність явки до органу досудового розслідування повідомив про те, що буде збиратися і виїжджати. До 18 год. 23 хв. ОСОБА_4 до органу досудового розслідування так і не прибув, у зв`язку з чим було здійснено повторний телефонний дзвінок, на який ОСОБА_4 відповів і повідомив, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння і не може прибути до слідчого. Після цього, ще декілька разів слідчим було здійснено телефонні дзвінки ОСОБА_4 з метою встановлення місця його знаходження, однак останній, в стані алкогольного сп`янінні застосуванням нецензурної лайки та зі зверхнім ставленням категорично відмовився повідомити місце свого знаходження і повідомив, що його ніхто не знайде.

В той же день, військовослужбовцями ЗВ ВСП ОСОБА_4 був виявлений у громадському місці в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-20 КУпАП та він був затриманий у адміністративному порядку.

Зазначене вище у сукупності підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 у випадку обрання відносно нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою може здійснювати тиск на свідків, що суттєво вплине на можливість уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_4 являється військовослужбовцем та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим може повторно покинути місце служби, чим фактично вчинить нове кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 407-409 КК України.

Також, варто звернути увагу і на те, що ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні кримінальні правопорушення, однак відповідних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив тяжке умисне кримінальне правопорушення.

Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі вищевикладеного прокурор підтримав клопотання у судовому засіданні.

Обвинувачений у судовому засіданні просив обрати йому інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора, суд виходить з такого.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду Запорізької області від 16.04.2024 ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 14.06.2024 із визначенням застави в розмірі 53680,00 грн.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 12.06.2024 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було продовжено на 60 днів до 10.08.2024 без визначення розміру застави.

За змістом ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Положеннями ст.ст. 132, 183 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Щодо заявленого ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд визнає його таким, що носить формальний характер, адже незрозуміло в якому контексті обвинувачений може вплинути на свідків. До того ж не зазначається на яких саме свідків може чинити вплив обвинувачений. Отже, існування цього ризику не доведено стороною обвинувачення.

Про ризик переховування від суду, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, насамперед свідчить той факт, що ОСОБА_4 усвідомлює суворість покарання яке йому загрожує, в разі доведення його вини. У даному випадку ризик переховування від суду нерозривно пов`язаний з ризиком продовження вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 самовільному залишенні місця служби.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеним.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , дані про його особу, вік, стан здоров`я.

Вищезазначені обставини, наряду із існуванням високого ступеня ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід (застава), не зможе ефективно запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду та продовження кримінального правопорушення.

Отже, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розмір застави не визначає.

За правилами ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, суд визнає клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки відсутні будь-які дані, підтверджені доказами, які б свідчили про істотне зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, порівняно з тим, коли ОСОБА_4 обирався та продовжувався даний запобіжний захід.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 176 178, 183, 194, 197, 331, 369 372, 392, 532 КПК України, суд

ухвалив:

1. Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

2. Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 05 жовтня 2024 року включно.

3. Копію ухвали вручити прокурору та направити обвинуваченому, та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

4. Повний текст цієї ухвали оголошено судом 09 серпня 2024 року об 11год. 30хв.

Ухвала підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1