ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року

м. Київ

справа № 127/28320/20

провадження № 51-6956км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

а також у режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2023 року і ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 серпня 2023 року та прокурора на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 серпня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001925, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гнівань, Вінницької області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 ), проживаючого там же по АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 307 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 24 жовтня 2020 року по день набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили, а запобіжний захід у виді тримання під вартою - продовжено.

Вирішено питання про долю речових доказів та щодо процесуальних витрат.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 серпня 2023 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, діючи умисно, з метою збуту, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленому місці, у невстановлені дату та час, незаконно придбав психотропну речовину в особливо великих розмірах - амфетамін, яку незаконно зберігав при собі, а також, за місцем свого тимчасового проживання -в кабінці на другому поверсі хостелу «VIP», що по АДРЕСА_3 .

В подальшому 24 жовтня 2020 року в період часу з 12:40 по 14:05 годин, працівниками Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, в ході проведення огляду місця тимчасового проживання ОСОБА_7 було виявлено 95 полімерних пакетиків із порошкоподібною речовиною та електронні ваги із нашаруванням порошкоподібної речовини - амфетаміном, загальною масою 35,68265 г.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , зазначаючи про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржені судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Аргументуючи свою позицію, стверджує, що обвинувальний вирок ґрунтується на припущеннях і неналежних та недопустимих доказах. Вважає, що оскільки огляд місця події та вилучення порошкоподібної речовини у ОСОБА_7 були проведені з істотним порушенням вимог КПК України, то результати цих слідчих дій та похідні фактичні дані не можна брати до уваги.

Також сторона захисту стверджує, що місцевий суд в порушення вимог закону взяв до уваги показання обвинуваченого, які той давав під час досудового розслідування перебуваючи під тиском працівників правоохоронних органів, та проігнорував ті фактичні дані, що ОСОБА_7 озвучив під час допиту в суді.

У свою чергу апеляційний суд на зазначені порушення уваги не звернув, залишив без уваги доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду та порушення права на захист і постановив рішення, яке не відповідає вимогам статей 370 і 419 КПК України.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Зазначає, що без оцінки апеляційного суду залишися доводи сторони захисту про застосування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 недозволених методів слідства, перевірка яких є обов`язковою.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 просив задовольнити його касаційну скаргу на викладених у ній підставах та зазначив, що касаційну скаргу сторони обвинувачення підтримує лише в частині доводів щодо допущених апеляційним судом процесуальних порушень.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав доводи та вимоги касаційної скарги сторони обвинувачення і зазначив, що доводи захисника, наведені в касаційній скарзі, щодо залишення без перевірки заяв засудженого про застосування недозволених методів, є обґрунтованими.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, згідно зі ст. 438 КПК України, є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості й умотивованості судового рішення, вбачається, що: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд, виконуючи свої повноваження, із дотриманням визначеної Главою 31 КПК України процедури повинен перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості (це передбачає оцінювання оскарженого судового рішення на відповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам провадження та дослідженим у судовому засіданні доказам), а також ухвалити рішення, яке повною мірою відповідатиме ст. 370 КПК України і статтям 419 або 420 цього Кодексу.

Така перевірка повинна бути зроблена з додержанням усіх вимог чинного законодавства, об`єктивно, неупереджено, а її результатом має бути законне й справедливе вирішення поданих апеляційних скарг для реалізації прав кожного на справедливий суд і перевірку законності й обґрунтованості оскаржених рішень суду першої інстанції.

За приписами ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Тобто у своєму рішенні апеляційний суд повинен проаналізувати доводи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на них вичерпну відповідь, переконливо аргументувавши свою позицію. Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у статтях 2, 7 КПК України завданнями та загальними засадами кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що мета викладення мотивів рішення полягає в тому, щоб показати сторонам, що їх почули. Це зобов`язує суд обґрунтовувати свої міркування об`єктивними аргументами і дотримуватися прав сторін. Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в цій справі, було вивчено.

Однак апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 , не дотримався наведених законодавчих приписів.

З матеріалів кримінального провадження видно, що захисник ОСОБА_6 та обвинувачений в апеляційних скаргах на вирок посилалися, зокрема, на те, що під час досудового розслідування до ОСОБА_7 з боку працівників поліції був застосований психологічний тиск, внаслідок якого останній був змушений погодитися на проведення у нього обшуку та ряду слідчих дій у тому числі без участі захисника.

Враховуючи те, що під час судового провадження ОСОБА_7 заперечував свою винуватість та наголошував на порушенні його прав, перевірка наведених доводів набуває вирішального значення, зокрема, для оцінки: даних заяви ОСОБА_7 від 24 жовтня 2020 року, відповідно до якої він відмовився від захисника і надав добровільну згоду працівникам поліції на проведення поверхневого огляду та огляду його речей, а також видав наркотичні речовини; даних протоколу затримання ОСОБА_7 від 24 жовтня 2020 року; даних протоколу огляду місця події від 24 жовтня 2020 року та всіх похідних фактичних даних. Проте суд апеляційної інстанції такої перевірки в належному порядку не здійснив.

Зважаючи на положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, необхідно провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилося, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Яременко проти України», «Вергельський проти України», «Олексій Михайлович Захарків проти України» та «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27, 28 Конституції України, є обов`язковим.

Однак, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що жодної перевірки за неодноразовими зверненнями ОСОБА_7 про застосування до нього недозволених методів слідства не проводилося та відповідного процесуального рішення за наслідками такої перевірки не приймалося.

Розглядаючи відповідні доводи, апеляційний суд у своєму рішенні обмежився дублюванням висновків місцевого суду, який лише зазначив, що матеріали справи не містять даних про застосування до ОСОБА_7 будь-якого примусу і працівники поліції діяли із дотриманням вимог Закону України «Про національну поліцію».

Проте апеляційний суд не врахував, що така перевірка вищенаведених доводів, без внесення відомостей до ЄРДР і проведення належного розслідування, через призму ст. 1 Конвенції та норм національного законодавства не може розцінюватися як ефективне розслідування.

Отже, зважаючи на те, що перевірка доводів сторони захисту щодо незаконних методів досудового розслідування має суттєве значення і формальний підхід до перевірки таких тверджень є неприпустимим, однак апеляційний суд належно не перевірив цих аргументів в установлений законом спосіб, ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати як таку, що постановлена з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Що стосується інших доводів касаційної скарги захисника, зокрема про залишення без уваги апеляційним судом аргументів сторони захисту про отримання стороною обвинувачення доказів винуватості ОСОБА_7 з істотним порушенням вимог КПК України, то слід зазначити наступне.

Так, не погоджуючись із обвинувальним вироком суду захисник та обвинувачений у своїх апеляційних скаргах наводили ряд доводів, які апеляційний суд перерахував, однак в порушення статей 404, 419 КПК України не надав відповідей на всі ці аргументи та належним чином не мотивував своїх висновків.

Слід вказати, що в основі апеляційного перегляду судового рішення лежить перевірка його обґрунтованості і законності, задля чого апеляційний суд наділений відповідними процесуальними можливостями, ключовою із яких є перевірка повноти і правильності встановлення судом першої інстанції обставин кримінального провадження за результатами дослідження і оцінки доказів.

Беручи до уваги той факт, що апеляційний суд є останньою інстанцією, яка такими повноваженнями наділена, суду апеляційної інстанції необхідно здійснювати ретельну перевірку правильності встановлення фактів кримінального провадження за результатами оцінки місцевим судом доказів, наданих як стороною обвинувачення, так і захисту.

У даному кримінальному провадженні сторона захисту, оскаржуючи вирок щодо ОСОБА_7 , посилалася в апеляційній скарзі на однобічність і неповноту розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та помилкову оцінку ним доказів, що призвело до неправильного встановлення фактичних обставин справи і ставила перед апеляційним судом вимогу про закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Виходячи із таких вимог, суд апеляційної інстанції з метою забезпечення реалізації права на апеляційне оскарження такого судового рішення відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України мав створити необхідні для цього умови, у тому числі й шляхом повторного дослідження обставин, які оспорюються та про необхідність іншої оцінки яких йшлося в апеляційних скаргах.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не виконала вимог процесуального закону, повторно не дослідила фактичні обставини цього кримінального провадження, які, на думку сторони захисту, підтверджують, що слідчі дії у цій справі були проведені з істотним порушенням вимог КПК України, а тому їх результати та похідні фактичні дані є недопустимими доказами, та не дала власної оцінки усім доказам з огляду на статті 22, 23, 94, 95 КПК України.

Наведене також є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило апеляційному суду ухвалити мотивоване й обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування ухвали апеляційного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів не перевіряє інших доводів, наведених у касаційній скарзі захисника, оскільки вони пов`язані з оцінкою доказів, що потрібно здійснити суду апеляційної інстанції в ході нового розгляду, тому, з урахуванням змісту доводів і вимог, зазначених у касаційній скарзі, вона підлягає частковому задоволенню. Касаційну скаргу прокурора слід задовольнити у повному обсязі.

Під час нового розгляду кримінального провадження апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи сторін, зокрема про застосування щодо ОСОБА_7 незаконних методів слідства, й обставини, що становлять предмет доказування, та з дотриманням положень Глави 31 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково, а касаційну скаргу прокурора - задовольнити повністю.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3