ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1991/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 00000199 від 28.06.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва громадянина України, українця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на два роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

встановив:

Історія провадження та зміст клопотання

До Дарницького районного суду м. Києва 24 вересня 2024 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000199 від 28.06.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Так, після надходження обвинувального акта до суду, у цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_4 за судовими викликами з жовтня 2024 року до суду не з`являвся (зокрема 01.10.2024; 23.10.2024), про зміну місця свого проживання (перебування) суд не повідомляв, номер мобільного оператора останнього не відповідав. У зв`язку з чим ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року до обвинуваченого був застосований повторний привід на 04 листопада 2024 року.

Через систематичні неявки у судові засідання та не наданням жодних підтверджуючих документів щодо неприбуття ОСОБА_4 у попередні судові засідання, прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення. У зв`язку з чим прокурор просила застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

04 листопада 2024 року обвинуваченого ОСОБА_4 доставлено до Дарницького районного суду міста Києва на виконання ухвали від 23 жовтня 2024 року для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні 04 листопада 2024 року прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала та наполягала на його задоволенні. На обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вірогідність переховування від суду обвинуваченого, який тривалий час не з`являвся у судові засідання, а також вчинення інших кримінальних правопорушень. Крім того, прокурор наголосила на тому, що обрання більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання встановленим ризикам, з огляду на зазначені обставини.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, вважає його необґрунтованим, посилаючись на недоведеність ризиків, про які зазначив прокурор. Вважає, що будь-який більш м`який запобіжний захід здатен забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію захисника. При цьому не зміг пояснити причини своїх систематичних неявок у судові засідання, а на питання суду, яка причина неприбуття ним відповів, що було погане самопочуття.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, ознайомившись з заявленим клопотанням, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на таке.

Встановлені судом обставини, положення закону, якими суд керувався та мотиви суду

Положеннями ч. 1 ст. 333 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із засобів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання існуючим ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Як вбачається з клопотання прокурора, на цей час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, такі як: (1) ризик переховування від суду; (2) ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК України.

З огляду на зазначене вище, суду належало вирішити, чи довели сторони кримінального провадження обставини, на які вони покликаються, вирішуючи це питання, суд виходив із такого.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які посилається прокурор.

Ризик переховування від суду

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному придбані та зберіганні наркотичного засобу, без мети збуту, вчинене повторно протягом року за цієї статтею, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

На переконання суду, ймовірна можливість переховування ОСОБА_4 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, передбачає покарання (окрім штрафу) у виді позбавленням волі на строк до трьох років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

При цьому ОСОБА_4 ймовірно вчинив вказане кримінальне правопорушення в період відбування покарання у виді пробаційного нагляду, що унеможливлює застосування до нього заохочувальних положень ст. 75 КК України у разі визнання його винним за ч. 2 ст. 309 КК України.

Окрім цього, як вже зазначалось судом, обвинувачений ОСОБА_4 , з моменту надходження обвинувального акту до суду жодного разу у судове засідання не з`явився (01.10.2024, 23.10.2024).

Суд наголошує про те, що ОСОБА_4 почав уникати контактів за абонентським номером оператора стільникового зв`язку, що перебуває в його користуванні, через це суд був позбавлений можливості провести судове засідання за відсутності обвинуваченого, який ухилявся від суду.

Так як відповідно до статей 42, 318, 323 КПК України судовий розгляд здійснюється з обов`язковою участю обвинуваченого, то очевидно, що неприбуття останнього у судове засідання є підставою для відкладення судового розгляду.

Водночас, на переконання суду, неодноразове неприбуття у судове засідання обвинуваченого без поважних причин є саме ухиленням від явки до суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), адже це унеможливлює здійснення судового розгляду та призводить до відкладення судових засідань і як наслідок до невиправданого затягування судового провадження.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наразі існує ризик переховування ОСОБА_4 від суду.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення

Що стосується вказаного ризику, слід зазначити, що обвинувачений раніше судимий вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на два роки.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_4 маючи невідбуте покарання, належних висновків для не зробив та шлях виправлення не став, через місяць після ухвалення вироку ймовірно вчинив (28.06.2024) нове кримінальне правопорушення.

Також у суду відсутні будь-які дані щодо офіційного/неофіційного працевлаштовання ОСОБА_4 , отже відсутні будь-які джерела доходу, що може спонукати його вчинення нових злочинів з метою забезпечення умов для свого існування.

Суду також в ході судового розгляду не надавалась інформація про наявні у обвинуваченого ОСОБА_4 будь-яких сталих соціальних зв?язків.

Враховуючи це, суд вважає, що прокурором доведено існування ризику того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Позиція суду

Частиною 3 ст. 176 КПК України встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Частиною 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину (п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК).

Зважаючи на всі обставини цього кримінального провадження, суд переконаний, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може: (1) переховуватись від суду та (2) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи захисника та обвинуваченого щодо відсутності у ОСОБА_4 наміру ухилятися від суду, а також щодо недоведеності ризиків, про які зазначає прокурор, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Жодних обґрунтованих даних на підтвердження поважності неявки обвинуваченого у судові засідання не наведено.

Суд також бере уваги те, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується під час здійснення кримінального провадження і пов`язаний із суттєвими обмеженнями фундаментальних прав людини, перш за все, права на свободу на особисту недоторканість, що гарантується ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист право людини та основоположних свобод.

Разом з тим, встановлені в ході розгляду клопотання обставини у сукупності дають підстави для висновку про неможливість обрання стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж той, про який просив прокурор.

Захисником в ході розгляду цього клопотання не надано достатньо доводів про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде достатнім для запобігання встановлених ризикам, про які зазначено у клопотанні прокурора.

Крім цього, відомостей, які б свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Отже, зважаючи на встановлені судом існуючі ризики, про які йшлося, численні неявки обвинуваченого, в чому прослідковується позиція обвинуваченого, спрямована на ухилення від явки до суду задля уникнення відповідальності, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора щодо тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на строк 60 днів.

Щодо визначення розміру застави

Визначаючись із тим, чи слід визначити обвинуваченому розмір застави, як альтернативу триманню під вартою, суд виходить із такого.

Частиною 3 ст. 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину розмір застави визначається від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що розмір застави, яку слід визначити ОСОБА_4 має у повній мірі гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

На підставі встановлених в ході розгляду клопотання обставин, суд враховує характер та тяжкість кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 .

Виходячи з вимог статтей 178, 182 КПК України, з урахуванням положення Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2024 складає 3028,00 гривні, суд вважає, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідним визначити заставу у розмірі 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45 420 гривень.

Внесення застави в такому розмірі суд вважає достатнім для гарантування належної поведінки обвинуваченого і виконання ним процесуальних обов`язків, та судом не встановлено обставин щодо непомірності її розміру для обвинуваченого.

Щодо покладення обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України

Положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України передбачено, що в ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

У випадку внесення застави такі обов`язки покладаються на обвинуваченого строком на два місяці (ч. 7 ст. 194 КПК України).

У зв`язку із застосуванням до ОСОБА_4 запобіжного заходу та встановленням ризиків кримінального провадження таких як переховування від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; 2) не відлучатися за межі міста Києва без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Такі обов`язки за своїм характером не є занадто обтяжливими для ОСОБА_4 .

Висновок

На підставі викладеного та враховуючи особу обвинуваченого, те що він ухилявся від явки до суду, існує обґрунтований ризик вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

З огляду на викладене та керуючись статтями 177, 182, 183, 314-316, КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів в умовах ДУ "Київський слідчий ізолятор", тобто до 02 січня 2025 року включно.

Взяти під варту негайно в залі суду.

Визначити розмір застави, достатній для виконання ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 15 (п`ятнадцяти) неоподатковуваних мінімумів для працездатних осіб, що становить 45 420 грн (сорок п`ять тисяч чотириста двадцять гривень).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до обвинуваченого ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , строком на 60 днів наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду;

2) не відлучатися за межі міста Києва без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

Роз`яснити заставодавцю (у разі внесення ним застави), що у разі внесення ним застави, на нього покладається обов`язок забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 та його явку за викликом.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1