ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/379/24 Справа № 711/7021/22 Категорія: ч. 4 ст. 186 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

особи, стосовно якої застосовані примусові заходи медичного характеру

ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси спільну апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 на ухвалу Придніпровського райсуду м. Черкаси від 23.02.2024 р. у кримінальному провадженні № 0000803 від 8.03.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_9 , який

народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси, гро-

мадянин України, має загальну повну серед-

ню освіту, одружений, пенсіонер СБУ, рані-

ше не судимий, проживає

АДРЕСА_1 ,

задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 002899 від 05.12.2022 та № 0000803 від 8.03.2023 р.

Застосовано до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 94 КК України у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку із суворим типом нагляду за вчинені суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 4 ст. 186 та ч. 1 ст. 125 КК України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 у виді поміщення до психіатричного закладу Дніпровська філія «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України, який знаходиться за адресом: м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд. 84» із суворим типом нагляду в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, застосований на підставі ухвали Соснівського райсуду м. Черкаси, залишений без змін до набрання ухвалою законної сили.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Ухвалою суду встановлено, що 5.12.2022 р. приблизно о 01:00 год. ОСОБА_9 , не усвідомлюючи свої дії та свідомо не керуючи ними, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 182 від 21.12.2022 р., в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 р. за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому неодноразово продовжений, останній раз Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 р. до 19.02.2023 р., перебуваючи неподалік магазину «Делікат», який розташований АДРЕСА_2 , підійшов до потерпілої ОСОБА_10 та почав розмову з нею. Після чого, під приводом перевірки її документів, шляхом вільного доступу, витягнув з кишені куртки потерпілої ОСОБА_10 мобільний телефон марки IPhone 11 ІМЕI НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 вартістю 22 099,00 грн. та вимагав повідомити пароль від телефону. В подальшому, ОСОБА_9 вдарив потерпілу ногою в обличчя, після чого з майном, яким відкрито заволодів, зник з місця події, чим вчинив суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки відкритого викрадення чужого майна, яке належить потерпілій ОСОБА_10 .

Вказаними діями ОСОБА_9 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, 7.03.2023 р. о 17:29 год. ОСОБА_9 , не усвідомлюючи свої дії та свідомо не керуючи ними, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 186 від 19.04.2023 р., перебуваючи біля кіоску з торгівлі молокопродуктами, розташованого на ринку у АДРЕСА_3 , в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 р. за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, а в подальшому продовжений Указом Президента України № 58/2023 з 19.02.2023 р. строком на 90 діб, відкрито шляхом відкривання дверей кіоску та ривка заволодів грошовими коштами в розмірі 5 250 грн., які знаходилися в руках потерпілої ОСОБА_11 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши майнової шкоди на вказану суму.

Вказаними діями ОСОБА_9 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, 7.04.2023 р. приблизно о 17:00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи біля під`їзду № 3 буд. АДРЕСА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не усвідомлюючи свої дії та свідомо не керуючи ними, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 186 від 19.04.2023 р., перебуваючи біля ОСОБА_12 , наніс їй чотири удари кулаком правої руки в грудну клітину, після чого вирвав з рук потерпілої тростину, зламав її шляхом удару об стіну та наніс нею один удар у виличну ділянку з лівої сторони та один удар в ділянку лівого ока, заподіявши, згідно висновку експерта № 02-01/325 від 19.04.2023 р. судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді садна лівої навколоочної ділянки та лівої тім`яно-скроневої ділянки, забої з набряками та крововиливами повік лівого ока, крововиливи в білкову оболонку лівого очного яблука, травматичний набряк передньої поверхні грудної клітки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями ОСОБА_9 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 186 від 13.04.2023 р., згідно якої на періоди часу, до яких відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час, ОСОБА_9 виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання - органічного психічного розладу, набутого внаслідок перенесеної в минулому черепно-мозкової травми з контузією головного мозку та внаслідок гіпертонічного ураження судин головного мозку, з актуальними психотичними параноїдними розладами, маячним інтерпретуванням оточуючого, з грубими, декомпенсованими психопатоподібними розладами збудливо-дисоціального типу, з проявами нерізко-вираженої когнітивної дизфункції, з повною відсутністю критики до свого стану, що позбавляло на вказані періоди часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та в судовому засіданні. З огляду на виявлені під час експертизи у ОСОБА_9 психопатологічні феномени, серед іншого грубу декомпенсовану психопатоподібну поведінку збудливо-дисоціального типу, актуальні психотичні, параноїдні переживання, з маячним інтерпретуванням оточуючого у межах органічного психічного розладу, зважаючи на відсутність прихильності у підекспертного до амбулаторного протирецидивного лікування, зважаючи на простежувану на протязі тривалого часу асоціальну поведінку підекспертного, зі схильністю до проявів вербальної та фізичної агресії до оточуючих, можна прийти до висновку, що підекспертний ОСОБА_9 виявляє клінічні ознаки суспільної небезпеки та потребує поміщення до спеціального лікувального закладу з метою його обов`язкового лікування та запобіганню вчинення ним суспільно-небезпечних дій.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 182 від 21.12.2022 р., згідно якої на період часу, до яких відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час, ОСОБА_9 виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання, а саме органічного маячного розладу, набутого внаслідок перенесеної в минулому черепно-мозкової травми з контузією головного мозку та внаслідок гіпертонічної хвороби, з актуальними депресино-паранояльними переживаннями, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та в судовому засіданні.

Виявлені у підекспертного при теперішньому дослідженні психопатологічні феномени свідчать про наявність у нього клінічних ознак пасивного типу суспільної небезпеки, у зв`язку з чим відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 та законний представник ОСОБА_8 подали спільну апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу суду в частині поміщення ОСОБА_9 до медичного закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом лікування та направити його для подальшого лікування в медичний заклад з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом лікування.

Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що допитаний експерт ОСОБА_13 надав пояснення про те, що він у даному провадженні проводив психіатричні експертизи ОСОБА_9 , першу 21.12.2022 р. № 182 та другу 13.04.2023 р. № 186. Як експерт не вбачав, що суспільна небезпека у вчинених діяннях досягала критеріїв особливої. Методика лікування звичайного, посиленого та суворого типу нагляду, майже однакова. Різниця лише в утриманні таких осіб. ОСОБА_9 перебуває на стаціонарному, а не амбулаторному лікуванні, а визначення юридичного критерію залишається за судом. Суд першої інстанції не звернув увагу на ці покази експерта-психіатра, а врахував у своєму рішенні тільки те, на чому наполягав прокурор. Тому в цьому випадку вбачається порушення принципу, змагальності.

Також, просять суд врахувати, що ОСОБА_9 отримав вибухову травму у вигляді черепно-мозкової травми з контузією головного мозку, яка стала причиною його психічного захворювання, що підтверджується висновками судово-психіатричних експертиз № 182 від 21.12.2022 р., № 186 від 19.04.2023 р. під час виконання своїх службових обов`язків, захищаючи Державу, права і свободи громадян від злочинних посягань, в умовах підвищеної небезпеки, проходячи службу в спеціальному підрозділі антитерору «Альфа» СБУ України понад 20 років.

Крім того, 12.12.2000 р. ОСОБА_9 , проходячи службу в спеціальному підрозділі антитерору «Альфа» СБУ, перебуваючи на посаді офіцеру відділу боротьби з тероризмом, отримав сквозне вогнепальне поранення правого стегна у верхній третині з пошкодженням поверхневої стегнової артерії і вени, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку з чим потребує постійного амбулаторного і періодичного стаціонарного лікування, яке останньому, у зв`язку з перебуванням в психіатричному закладі із суворим режимом нагляду, не надається майже рік.

Також, апелянти просять прийняти до уваги, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, зокрема дружину, яка перебуває на посаді інспектора батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Черкаській обл. та відповідно до своїх посадових обов`язків бере участь в обороні України, виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану на всій території України, шляхом безпосереднього ведення бойових дій у ході відсічі збройної агресії російської федерації проти України під час дії воєнного стану.

Враховуючи, що ОСОБА_9 не вчиняв суспільно-небезпечних діянь, пов`язаних з посяганням на життя інших осіб, у висновках судово-психіатричних експертиз № 182 від 21.12.2022 р. та № 186 від 19.04.2023 р., поясненнях судового експерта Черкаської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «ІПСПЕМН МОЗ України» ОСОБА_13 , який проводив вказані експертизи, надав щодо них роз`яснення в суді, не вказані дані про психічні розлади, які становлять ризик скоєння ОСОБА_9 суспільно-небезпечних дій з посяганням на життя інших осіб або про його особливу небезпеку, а згідно ч. 5 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду. То, на думку апелянтів, жодним чином не доведено, що ОСОБА_9 становить особливу небезпеку для суспільства.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 та особу, стосовно якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити із вказаних у ній мотивів, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу місцевого суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався не в повному обсязі.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі обставини вчинення ОСОБА_9 суспільно- небезпечних діянь та питання, вказані у ч. 1 ст. 513 КПК України, не оскаржуються, а інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевірялися.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Що стосується вимог апеляційної скарги про необхідність змінити режим утримання в лікувальному закладі в частині поміщення до медичного закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом лікування та направити ОСОБА_9 для подальшого лікування в медичний заклад з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом лікування, то на переконання апеляційного суду ці доводи є слушними та підлягають частковому задоволенню.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_13 , який проводив судово-психіатричну експертизу № 182 від 21.12.2022 р. та судово-психіатричну експертизу № 186 від 13.04.2023 р., надав розлогі та змістовні пояснення. Згідно першого висновку, рекомендувалося амбулаторне лікування підекспертного. Згідно другого висновку, було рекомендовано поміщення до спеціального лікувального закладу з метою обов`язкового його лікування та запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних дій. Враховуючи той факт, що дані експертизи, хоча і проведені в різних кримінальних провадженнях, проте об`єднані в одне, а тому він може оцінити перебіг захворювання ОСОБА_9 Дійсно, у ОСОБА_9 від грудня до квітня, за 5 місяців, настало погіршення стану і дійсно з дозволу суду вони досліджували історію хвороби з обласної психіатричної лікарні, де щоразу ОСОБА_9 виступав ініціатором звернення за стаціонарною психіатричною допомогою. Експерт звернув увагу, що до грудня 2022 р. судово-психіатричні експерти вказували в своїх висновках вид нагляду за хворим, який вони рекомендують. В подальшому, після об`єднання всіх судово-психіатричних експертів під егідою державної установи, юридичним відділом їм було роз`яснено, що вони не мають права такого робити. Що ст. 94 КПК України каже, що це вирішує тільки суд, маючи весь обсяг для дослідження матеріалів і на певному етапі судового розгляду справи. Відповідно саме через це у висновку щодо ОСОБА_9 вони зазначили, що він потребує стаціонарної допомоги. Зважаючи на біографію ОСОБА_9 , зважаючи на перебіг його хвороби і прихильність до психіатричного лікування, і саме головне, це те, що його хвороба завдає саме йому страждання, він хоче від неї позбавитися півроку назад вони визначили загальний режим. Застосування всіх примусових заходів медичного характеру регламентуються Наказом МОЗ України № 992 за 2017 р., в якому вказано, що по-перше: метою примусового лікування є реінтеграція особи в суспільство і покращення психічного стану, по-друге: режими не передбачають якоїсь відмінності в лікуванні для суворого, для посиленого чи загального режиму. Але, людині із загального режиму інтегруватись у суспільство після виписки і утримуватись у суспільстві набагато легше, набагато простіше, ніж проходити етапність суворого режиму. Відповідно знаючи, особу ОСОБА_9 , його минуле, інтелектуальну спроможність, півроку назад вони і вказали загальний режим із звичайним наглядом. Тепер їх центральна установа заборонила у висновках таке писати і вони можуть висловлювати свою думку лише тоді, коли суд нею цікавиться. Якщо суд прийде до висновку про неосудність ОСОБА_9 та потребу в застосуванні ПЗМХ і вибере стаціонарний тип надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, то на його погляд, як лікаря-психіатра, ОСОБА_9 , може бути у спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом. Немає чітких аспектів та критеріїв, юридичних аспектів визначення суспільної небезпеки. З того, що він знає про підекспертного ОСОБА_9 , його агресивність витікає з його хворобливого стану. Будь-яке стаціонарне систематичне лікування приводить до зниження агресивності. Він як експерт не вбачав, що суспільна небезпека, яка є в нього, а оскільки він був підозрюваний у суспільно-небезпечному діянні, що воно досягало критеріїв особливої. Якби ОСОБА_9 вважав конкретну фізичну чи юридичну особу, наприклад відьмою, яка вбиває його сім`ю і це було персоніфіковане марення на адресу реально існуючої фізичної особи з високим ризиком заподіяння фізичної шкоди саме цій реально-існуючій особі, вони б написали про особливу небезпеку. Оскільки у ОСОБА_9 це прояв загальної психопатоподібної поведінки, він дійсно виявляє суспільну небезпеку: це вербальна агресія, це лайка, це грубощі, прикрощі, це фізична агресія у вигляді нестриманості, можливо у вигляді штовханини, нападу на вулиці. Те, що в кримінальному провадженні потерпілі жінки та на них був напад, то просить зауважити, що на момент проведення експертизи ОСОБА_9 був лише підозрюваним. По-друге, оцінювати юридичну сторону може лише суд. Він лікар, звичайно він приймав до уваги, що потерпілі це жінки, але якоїсь вибірковості до жінок немає. Поведінка ОСОБА_9 є небезпечною, але слово особливою, в даному контексті, не має. Методика лікування звичайного, посиленого та суворого типу нагляду, майже однакова. Тобто, всі три режими мають бути в одному медичному закладі, лише на різних поверхах. Лікування це не покарання. Особливої немає, є небезпека. На його думку достатньо загального режиму.

Відповідно до п. 4 ч. 1 та ч. 5 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такий примусовий захід медичного характеру, як госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом ї характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу загрозу для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Необхідно наголосити, що примусові заходи медичного характеру за своїм змістом не є покаранням, тому що психічно хвора особа не спроможна розуміти його значення. Метою таких заходів є лікування особи. Сутність примусових заходів медичного характеру полягає у тому, щоб забезпечити безпеку психічно хворій особі та захистити від неї суспільство. Специфікою правового статусу неосудної особи, як учасника кримінального провадження є надання їй додаткових процесуальних гарантій, що закріплено у ч. 2 ст. 10 КПК України.

В справі № 158/3106/18 від 4.12.19 р. Верховний Суд висловив позицію: «Висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 94 КК, обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.»; «п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК покладає саме на суд обов`язок під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначати їх вид. Визначаючи тип психіатричної лікарні, в яку необхідно помістити неосудну особу, суд повинен виходити не тільки з її психічного стану, а й з характеру вчиненого нею суспільно небезпечного діяння».

Верховний Суд у справі № 51-5807км18 від 30.05.19 р. висловив позицію, що «Статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання. Колегія суддів звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності».

В п. 15 Постанови Пленуму № 7 від 3.06.2005 р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд зазначив: «Визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме)».

Суд першої інстанції виконав ці дії в повному обсязі, проте дійшов до висновків, які потребують втручання апеляційного суду та певних змін з таких підстав.

Щодо медичного критерію, а саме характеру і тяжкості психічного захворювання, спеціалісти в цій області дійшли висновку, що на період часу, до яких відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час, ОСОБА_9 виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання, а саме органічного маячного розладу, набутого внаслідок перенесеної в минулому черепно-мозкової травми з контузією головного мозку та внаслідок гіпертонічної хвороби, з актуальними психотичними параноїдними розладами, маячним інтерпретуванням оточуючого, з грубими, декомпенсованими психопатоподібними розладами збудливо-дисоціального типу, проявами нерізко-вираженої когнитівної дизфункції, з повною відсутністю критики до свого стану, що позбавляло на вказані періоди часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та в судовому засіданні.

При цьому слід зауважити, що апеляційний суд бере до уваги в більшій мірі висновки другої експертизи, тому що експерт мав можливість оцінити перебіг захворювання ОСОБА_9 в динаміці на протязі певного часу та зробити більш обґрунтовані висновки.

Щодо соціального критерію, тобто ступеня небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб, то експерти дійшли висновку, зважаючи на простежувану на протязі тривалого часу асоціальну поведінку ОСОБА_9 , зі схильністю до проявів вербальної та фізичної агресії до оточуючих, у нього встановлені клінічні ознаки суспільної небезпеки та він потребує поміщення до спеціального лікувального закладу з метою його обов`язкового лікування та запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних дій. Крім того, у висновку експерта вказано про відсутність у ОСОБА_9 прихильності до амбулаторного протирецидивного лікування.

Також, апеляційний суд приймає до уваги пояснення експерта ОСОБА_13 стосовно психічного стану неосудної особи та можливий, на його думку, вид примусових заходів медичного характеру, тому що дуже тривалий час саме висновки експертів-психіатрів були визначальними при застосуванні цих правових норм, а цей експерт має стаж експертної роботи понад 20 років.

Стосовно юридичного критерія, а саме тяжкості вчинених діянь, то судовим рішенням встановлено і це не оскаржується в апеляції, що ОСОБА_9 неодноразово застосовував фізичне насильство проти особи, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи. Та з висновків експертів слідує, що він схильний до проявів фізичної агресії до оточуючих.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон, призначивши ОСОБА_9 занадто суворий вид примусових заходів медичного характеру, а тому урахуванням наведених вище обставин,

апеляційний суд вважає можливим застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, та частково погоджується з доводами апеляції.

Крім того, апеляційний суд не вважає доречними доводи апеляції, які стосуються біографічних відомостей про особу ОСОБА_9 та твердження про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, тому що ці обставини мають значення при застосуванні інституту покарання у кримінальному праві, проте є не доречними при визначенні виду примусового заходу медичного характеру.

Оскільки ОСОБА_9 не вчиняв суспільно-небезпечних діянь, пов`язаних з посяганням на життя інших осіб, а також за своїм психічним станом і характером вчинених суспільно-небезпечних діянь не становить особливу загрозу для суспільства, а тому не потребує лікування в умовах суворого нагляду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного характеру у разі пом`якшення виду примусових заходів медичного характеру.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ухвалу суду першої інстанції підлягає зміні, а спільна апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Придніпровського райсуду м. Черкаси від 23.02.2024 р. стосовно ОСОБА_9 - змінити.

Застосувати до ОСОБА_9 , який вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 4 ст. 186 та ч. 1 ст. 125 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Спільну апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції, а іншими особами - в той самий строк з моменту вручення йому ухвали суду.

Головуючий

Судді