І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.08.2024 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5 обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, Львівської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст.89 КК України несудимого, -
у вчиненні кримінального кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -
обвинувачений ОСОБА_6 , 13 квітня 2024 року приблизно о 10 год 50 хв, перебуваючи на АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_4 , правою рукою схопив за праве передпліччя останнього та потягнувши його до себе, наніс декілька ударів кулаком лівої руки в ділянку обличчя, зокрема, у область носа та очей потерпілого , спричинивши умисне легке тілесне ушкодження у вигляді садна на верхній повіці правого ока, в ділянці спинки носа, на лівому передпліччі, в ділянці лівого плечового суглобу, синці у правій навколоочній і виличній ділянках, в ділянці спинки носа.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення заперечив. Пояснив, що в той день 13 квітня 2024 року приблизно о 10 год 50 хв. він йшов по вулиці з собакою; в цей момент потерпілий ОСОБА_4 зробив йому зауваження про те, що ОСОБА_6 за собакою не прибрав, однак, це не відповідало дійсності, на тротуарі було чисто, відтак, він не побачив проблеми і продовжував рух. Проте, потерпілий ОСОБА_4 перейшов дорогу в його сторону та почав проявляти агресію, висловлювати погрози. Він ( ОСОБА_6 ) намагався уникнути конфлікту, почав пришвидшувати рух; в якийсь момент потерпілий накинувся на нього ззаду. Тоді обвинувачений змушений був захищатися від дій ОСОБА_4 та відштовхував його. Вважає, що ОСОБА_4 міг сам травмуватися під час сутички, яка між ними відбулась. Він приніс вибачаення потерпілому і вважає конфлікт вичерпаним.
Відповідно до норм статті 56 КПК України потерпілий є одним з основних учасників кримінального провадження, від процесуальної активності якого залежить з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення; пояснення потерпілого можуть бути складовою та різновидом доказів, а також використовуватись при здійсненні інших процесуальних прав, як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді для обґрунтування позиції чи думки з питань, які виникають у провадженні.
В судовому засіданні потерпілий потерпілий ОСОБА_4 , будучи попередженим про кримінальну відповідвальність за дачу суду завідомо неправдитвих показань, підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті, та пояснив суду, що 13.04.2024. на вул.Ю.Мушака у м.Львові обвинувачений ОСОБА_6 здійснив на нього напад, завдавши декілька ударів кулаком у голову в область правого ока та носа, також по тулубу. Від ударів він короткочасно втратив свідомість та орієнтацію. Коли отямився, то сидів опертим до цегляної стіни, намагався захистити себе від ударів, закриваючи голову руками, а ОСОБА_6 в той час продовжував наносити йому удари руками і ногами по голові, тулубу, руках та ногах. Обличчя та одяг були і крові. ОСОБА_6 припинив наносити йому удари лише після того, як до них підійшли перехожі і завадили продовженню побиття. Після цього ОСОБА_6 втік з місця події.
Потерпілий підтримав цивільний позов і просить його задоволити в розмірі 100 000 грн. За спричинену моральну шкоду, яка полягала у заподіянні тілесних ушкоджень хворій людині, похилого віку, інваліду. Він переніс моральні стражданння через неприпустиму поведінку обвинуваченого, приниження честі та гідності, психологічні переживання. В нього був порушений сон, він потребував лікування.
Суд надає віри показанням потерпілого ОСОБА_4 , оскільки вони об`єктивно відображають обставини справи, підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом. Упереджено до обвинуваченого він не відноситься та не має підстав оговорювати ОСОБА_6 просить суд покарати обвинуваченого згідно закону.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, пояснив, що 13 квітня 2024 року він зі свою дружиною рухався на автомобілі по вул.Мушака у м.Львові і побачив двох мужчин в стані бійки, один з яких старшого віку був закривавлений та не міг себе захистити. Це був потерпілий ОСОБА_4 . Інший мужчина - обвинувачений ОСОБА_6 , який був з собакою, вдарив ОСОБА_4 лівою рукою в обличчя, а також коліном правої ноги ще наніс один удар в обличчя потерпілого. Свідок зупинив автомобіль, вони з дружиною вибіги з авто, щоб допомогти потерпілому, який просив викликати поліцію. Після цього, він (свідок) звернувся по допомогу до двох незнайомих чоловіків, які перебували на сусідній вулиці, та попросив викликати поліцію. Коли ці мужчини підійшли на місце сутички, то бійки вже не було, а тому свідок разом з дружиною сіли в автомобіль і поїхали по своїх справах.
Свідок ОСОБА_9 настоює на своїх показаннях, оскільки з сторонами конфлікту незнайомий, є громадянином іншої держави, відтак переслідує лише мету справедливості.
Суд надає віри показанням свідка ОСОБА_8 , які є правдивими, об`єктивно відображають обставини події; до обвинуваченого свідок упереджено не відноситьтся та не має підстав оговорювати.
Відповідно до статей 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, стверджується наступними дослідженими та перевіреними під час судового розгляду доказами.
Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 23.04.2024 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_4 показав, яким способом та за яких обставин отримав тілесні ушкодження, а саме куди нанесено удари, локалізацію, кількість ударів, спричинених йому обвинуваченим.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що на вказаному відеозаписі знаходиться саме він.
Висновком експерта судовомедичної експертизи №294 від 15.04.2024, з якого вбачається, що у гр-на ОСОБА_4 , згідно наданих консультаційних висновків спеціалістів, при обстеженні у ВП «Лікарня Святого Луки» КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 13 квітня 2024 р. лікарями було діагностовано: «Забій грудної клітки. Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забійні садна обличчя, навколоорбітальної ділянки справа» і не було відмічено наявності тілесних ушкоджень (синців, саден, ран) на тулубі. На час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено садна на верхній повіці правого ока, в ділянці спинки носа, на лівому передпліччі, в ділянці лівого плечового суглобу, синці у правій навколоочній і виличній ділянках, в ділянці спинки носа. Тілесних ушкоджень на тулубі виявлено не було. Будь-яка інша медична документація про подальше дообстеження і лікування з приводу «струсу головного мозку» для проведення судово-медичної експертизи не надавалась. Синці, садна утворились від дії тупих предметів, при контакті з таким, могли виникнути 13 квітня 2024р. і відносяться до легкого ступеня тяжкості. Діагноз «Забій грудної клітки» не підтверджений об`єктивними судово-медичними даними, а тому при встановленні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не може бути прийнятим, згідно п. 4.6. «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р. Дати оцінку ступеня тяжкості травмі голови у вигляді «струсу головного мозку» в даний час не надається можливим, так як відсутня медична документація із результатами дообстеження і лікування потерпілого з цього приводу.
Таким чином, надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання доказів недопустимими відсутні.
Зазначені докази є узгодженими між собою та стверджуються іншими доказами у справі; сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_6 про те, що не наносив ударів потерпілому, а лише захищався він нападу, оскільки свідок ОСОБА_11 , незацікавлена, стороння людина, підтвердив факт нанесення ОСОБА_4 ударів і область обличчя та тулуба обвинувачним. Експерт у своєму висновку також ствердив, що легкі тілесні ушкодження у потерпілого утворились при обставинах події, яка мала місце 13.04.2024.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватість ОСОБА_6 у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, доведена повністю.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, оскільки він заподіяв умисне легке тілесне ушкодження.
Відповідно до ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини Кримінального Кодексу, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.
До обтяжують покарання обставин слід віднести- вчинення правопорушення щодо особи похилого віку.
Характеристика у ОСОБА_6 формальна, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває; будучи працездатною особою, не працює; має на утриманні неповнолітніх дітей.
З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в межах санкції статті особливої частини Кримінального кодексу України, у виді громадських робіт. Суд враховує особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого та наслідків кримінального правопрорушення.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.
Згідно ст. ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнена судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншими суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння
Відповідно до статті третьої Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Виходячи з норми, визначеної п.п. 8, 9 ч. 2 ст.16 ЦК України, захист цивільних прав громадян здійснюється шляхом відшкодування майнової, а також моральної (немайнової) шкоди.
У відповідності ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Крім того, у відповідності ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пленум Верховного суду України визначає, що під моральною шкодою треба розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі діями або бездіяльністю інших осіб.
Судом встановлено протиправність діяння обвинуваченого ОСОБА_6 , яким потерпілому було завдано моральних страждань.
ОСОБА_4 оцінює нанесену йому моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яку зазнав ОСОБА_4 , суд враховує, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілий зазнав душевних страждань.
Так, встановлено, що ОСОБА_4 є особою похилого віку; крім цього, Міжрайонна спеціалізована онкологічна МСЕК №1 23.10.2014 року встановила ОСОБА_4 інвалідність 2-ї групи внаслідок онкологічного захворювання.
Внаслідок протиправних дій відовідача у позивача погіршився стан здоров`я, піднявся тиск, боліла голова, відчувався душевний неспокій і переживання.
Як вказує потерпілий ОСОБА_4 , після вчинення кримінального правопорушення він переніс фізичний біль і страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, що привело до порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження звичного способу життя, викликаного травмами.
Так, ОСОБА_4 регулярно відвідував лікарів та проходив відповідне лікування, потребував постійного догляду, медичної, психологічної та побутової допомоги.
ОСОБА_4 відчуває постійний біль голови, запаморочення, нудоту, переживання, стривоженість та дискомфорт; з`явилось стресове мимовільне сечовипускання.
Після нападу ОСОБА_4 почав погано спати, щоночі прокидатися від відчуття тривоги та серцевого болю; боїться сам знаходитись на вулиці, в інших громадських місцях, відчуває небезпеку від незнайомих осіб, потребує постійної присутності когось зі знайомих людей; потерпає від несправедливостй через вчинене щодо нього фізичне та моральне насильство.
Крім цього, ст.201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь та гідність.
Нападом та нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_6 було принижено честь і гідність ОСОБА_4 .
Надавши належну оцінку обставинам справи, суд вважає, що обвинувачений порушив право ОСОБА_4 на повагу до його гідності та честі, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та об`єм заподіяних потерпілому моральних страждань, ступінь їх доведеності і вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 10 000 гривень моральної шкоди і такий розмір буде відповідати вимогам розумності та справедливості та є адекватним нанесеній моральній шкоді.
Витрати за проведення експертиз відсутні.
Питання речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.349, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.
Цивільний позов потерпілого задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 10 000 грн.
Речовий доказ: DVD+R диск об`ємом пам`яті 4,7 GB залишити у матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1