В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року

м. Харків

Справа № 623/3019/21

Провадження № 1-кп/638/778/24

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду міста Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000258 від 26 травня 2021 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської обл., громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні не має, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 296 КК України,

у с т а н о в и в :

24 травня 2021 року, приблизно о 22-00 годині, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись на відкритому літньому майданчику поряд з магазином «Ізюмчик», розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , тобто в громадському місці, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок, діючи із хуліганських спонукань, з особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи вседозволеність та зневажливе ставлення до загальноприйнятих норм моралі та поведінки, безпідставно висловлювався нецензурною лайкою на адресу відвідувачів літнього майданчику ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та намагався влаштувати з останніми конфлікт, на зауваження припинити свої дії не реагував.

Далі, ОСОБА_7 , пішов до місця свого мешкання, де, взявши із собою сокиру, тобто предмет заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, в цей же день, близько 22 години 40 хвилин, повернувся до вказаного літнього майданчика, де грубо порушуючи громадський порядок, діючи із хуліганських спонукань, з особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи вседозволеність та зневажливе ставлення до загальноприйнятих норм моралі та поведінки, продовжуючи безпідставно висловлюватися нецензурною лайкою на адресу відвідувачів та намагаючись влаштувати з ним конфлікт, став замахуватися в бік ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 сокирою та намагався нанести нею удар ОСОБА_8 , однак останній захистився від такого удару стільцем, що взяв поряд і вихопив сокиру з рук ОСОБА_7 , не давши довести останньому свої дії до кінця.

Таким чином в результаті протиправних дій ОСОБА_7 робота відкритого літнього майданчику поряд з магазином «Ізюмчик», розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , була тимчасово припинена.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та вчинено із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за частиною четвертою статті 296 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Просив суд його суворо не карати.

Прокурор просив суд при призначенні покарання врахувати обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та визнати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого, призначити ОСОБА_7 покарання за частиною четвертою статті 296 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки, з покладанням відповідних обов`язків, передбачених статтею 76 КК України. Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлений. Долю речових доказів просив вирішити у порядку статті 100 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_8 подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд обвинувального акту без його участі, матеріальних претензій не має, заявляти цивільний позов не бажає.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 є логічними, послідовними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, обставини вчиненого правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, при цьому, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважав можливим провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням положень частини третьої статті 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши зібрані у справі докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає, що вина ОСОБА_7 повністю доведена, а його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та вчинено із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Відповідно до статті 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Пленум Верховного Суду України в Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визначається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізюм Харківської обл., громадянин України, із середньою освітою, неодружений, офіційно непрацевлаштований, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні неповнолітніх дітей не має, на диспансерному (профілактичному) обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд бере до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставину, яка обтяжує покарання, а саме, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також дані про особу обвинуваченого, який, відповідно до характеристики з місця проживання, проживає разом із бабусею та дідусем, скарг від сусідів не надходило, має тимчасовий підробіток, тому часто перебуває у від`їздах, зловживає спиртними напоями, закритий у спілкуванні, друзів не має, сусідами характеризується негативно.

Окрім того, суд зважає на процесуальну поведінку обвинуваченого, який, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, у судові засідання неодноразово не з`являвся, про поважність причин неявки суд повідомляв.

Водночас суд враховує, що ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та зробив для себе належні висновки. Потерпілий претензій до обвинуваченого не має. Матеріальної шкоди не завдано. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

За таких обставин, відповідно до загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, враховуючи вимоги, зазначені в абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , визначаючи достатність покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер, суспільну небезпеку та наслідки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та обтяжує покарання, виходячи із достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, та, водночас, на позицію сторони обвинувачення, суд доходить висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини четвертої статті 296 КК України, що буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує, та обставини, яка обтяжує покарання, дані про особу винного, зважаючи на те, що за приписами статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства, із застосуванням до нього положень статті 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладанням відповідних обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого суд не вбачає.

Відповідно до частини четвертої статті 174 КПК України необхідно скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області 27 травня 2021 року, шляхом позбавлення права на розпорядження та/або користування, на предмет, зовні схожий на сокиру, вилучений 25.05.2021 в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , та який зберігається в Ізюмському РУП ГУНП в Харківській області, за адресою: АДРЕСА_3 .

У зв`язку з викладеним на підставі п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України речовий доказ підлягає знищенню.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі наведеного, керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України суд

ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною четвертою статті 296 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавленні волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої, пункту 2, 4 частини третьої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до частини першої статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Зняти арешт з майна, накладений на предмет, шляхом позбавлення права на розпорядження та/або користування, зовні схожий на сокиру, вилучений 25.05.2021 в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , та який зберігається в Ізюмському РУП ГУНП в Харківській області, за адресою: АДРЕСА_3 .

Речові докази:

- предмет, зовні схожий на сокиру, вилучений 25.05.2021 в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , та який зберігається в Ізюмському РУП ГУНП в Харківській області, за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Георгіївський, буд. 2 - після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1