Провадження № 1-кп/202/492/2024
ВИРОК

07 листопада 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0001884, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 жовтня 2021 року у відношенні,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська, Донецької області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, непрацюючого, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 будучи особою, яку неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст. 173-2 КупАП, а саме 28.07.2021, 30.07.2021, 30.08.2021 за вчинення домашнього насильства, на шлях виправлення не став та продовжуючи свої умисні систематичні дії протягом тривалого часу, маючи прямий умисел на заподіяння психологічних страждань на ґрунті неприязних відносин, систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, та погіршення якості життя потерпілої.

Так, 30.09.2021 близько 13 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись у під`їзді АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, висловлювався в адрес своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою тим самим вчинив психологічне насильство.

Внаслідок вищезазначених протиправних дій ОСОБА_4 у ОСОБА_5 існують підстави для констатації надлишкових перешкод, які утворилися у її життєдіяльності внаслідок дій ОСОБА_4 , які зумовили порушення звичного стереотипу її життєдіяльності, завдали утиску фундаментальним особистим цінностям та потребам в особистому благополуччі, в продуктивній життєдіяльності. З урахуванням індивідуально-психологічних особливостей особистості ОСОБА_5 ситуація, що склалась з її колишнім чоловіком ОСОБА_4 , є для неї психотравмуючою (стресогенною), що безпосередньо викликає психічний та фізичний дискомфорт, зумовивши тривалі та інтенсивні психічні та фізичні страждання, які існують до даного часу. В наслідок систематичних, протиправних дій колишнього чоловіка ОСОБА_4 , у ОСОБА_5 наявні тривалі, інтенсивні й негативні за своїми проявами психологічні (моральні) страждання.

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати та розглянути кримінальне провадження в порядку ст. 349 КПК України, про що надав письмову заяву.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала проведення розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинувачених.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Так, згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на встановлені під час судового розгляду дані про особу обвинуваченої, тяжкість і обставини скоєного злочину, які не оспорюються сторонами справи, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, необхідного для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів, у виді обмеження волі в межах санкції ст. 126 1 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, а також особу обвинувачену, який офіційно не працевлаштований, не одружений, має зареєстроване місце проживання, утриманців не має, а отже не обтяжений міцними соціальними зв`язками, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, втім висновків для себе не зробив, також приймається до уваги відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік,яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередить вчинення ним нових злочинів.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався, клопотань щодо його обрання від учасників процесу не надходило.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні. Речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, в порядку виконання вироку.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий суддя: ОСОБА_1