УХВАЛА

12 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 621/468/19

провадження № 51-4361ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 05 квітня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 30 травня 2023 року, а також клопотання про поновлення строку касаційного оскарження на зазначені судові рішення,

встановив:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05 квітня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 30 травня 2023 року вирок стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Як убачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись із постановленими судовими рішеннями, звертався до Суду з касаційною скаргою, яку Верховний Суд ухвалою від 21 липня 2023 року залишив без руху, надалі цю скаргу Суд ухвалою від 11 вересня 2023 року повернув, оскільки засуджений у встановлений строк (до 25 серпня 2023 року) не усунув її недоліків.

Звертаючись повторно до Верховного Суду з касаційною скаргою, ОСОБА_4 порушив питання про скасування оскаржуваних судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

До поданої касаційної скарги засуджений долучив клопотання про поновлення йому строку на касаційне оскарження постановлених стосовно нього судових рішень. Суть доводів поважності пропуску вказаного строку зводиться до того, що згідно з талоном-підтвердження про надсилання кореспонденції касаційну скаргу на усунення недоліків він подав у межах встановленого йому строку для усунення недоліків, а саме - 24 серпня 2023 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 116 КПК строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Перевіривши наведені в клопотанні причини пропуску засудженим строку на касаційне оскарження, Верховний Суд визнає їх поважними та вважає за необхідне поновити йому цей строк, оскільки доводи ОСОБА_4 щодо подання 24 серпня 2023 року касаційної скарги на усунення недоліків підтверджено виданим ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» талоном-підтвердження №309 про прийняття від нього для надсилання у запечатаному вигляді конверту, адресованого Касаційному кримінальному суду, 24 серпня 2023 року. Крім того, Суд враховує, що засуджений, звертаючись до суду касаційної інстанції з клопотанням, діяв сумлінно.

Водночас, перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на її відповідність вимогам ст. 427 КПК, Верховний Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог цієї статті.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Таке обґрунтування має співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Також Суд зауважує, що згідно з приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Водночас у поданій скарзі ОСОБА_4 узагальнено вказав про те, що суди попередніх інстанцій порушили приписи кримінального і кримінального процесуального законів, що, за твердженням скаржника, призвело до порушення його прав на свободу та захист. Проте в обґрунтування своїх доводів з урахуванням положень статей 370, 404, 412, 413, 414, 419 КПК не конкретизує у чому полягали ці порушення.

Крім того, засуджений стверджує, що показання потерпілого та свідків створюють сумніви щодо обґрунтованості його винуватості, тому ці докази, на переконання скаржника, необхідно тлумачити на його користь.

Насамперед Суд зауважує, що незгода з оцінкою показань учасників кримінального провадження щодо їх достовірності не є предметом касаційного перегляду, а вирішення цього питання належить до компетенції суду апеляційної інстанції. Водночас касатор не зазначає про порушення норм процесуального закону під час оцінки цих показань судами попередніх інстанцій, що було б предметом перевірки касаційного суду в аспекті приписів ст. 433 КПК. До того ж, скаржник не конкретизує показання яких саме свідків (які допитані місцевим судом) необхідно тлумачити на його користь та яких обставин, що підлягають встановленню в кримінальному провадженні, стосуються ці показання.

Крім того, Суд вважає за необхідне зазначити, що невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК), про порушення якої стверджує ОСОБА_4 , відповідно до положень ст. 409 КПК є підставою для скасування або зміни судового рішення під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, проте з огляду на приписи статей 433, 438 КПК не є предметом касаційного розгляду.

Також Суд зауважує, що засуджений в касаційній скарзі заявляє вимогу, зокрема про скасування ухвали апеляційного суду, проте скаржник не навів обґрунтувань у чому полягає незаконність чи необґрунтованість цього рішення.

Ураховуючи, що касаційна скарга засудженого не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення недоліків скарги, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Поновити засудженому ОСОБА_4 строк касаційного оскарження вироку Зміївського районного суду Харківської області від 05 квітня 2023 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 30 травня 2023 року.

Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3