Справа № 461/7561/24
Провадження № 1-в/461/220/24
УХВАЛА

20.09.2024 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Львівської багатопрофільної лікарні №19

філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України»

у Львівській області ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові заяву засудженого ОСОБА_5 про звільнення від подальшого відбування покарання, у зв`язку з хворобою,

встановив:

засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про звільнення від подальшого відбування покарання, у зв`язку із захворюванням на тяжку хворобу. У заяві засуджений також вказав, що на даний момент перебуває на лікуванні у Львівській багатопрофільній лікарні №19 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у Львівській області.

Засуджений ОСОБА_5 подав до суду клопотання про розгляд заяви за його відсутності, а також за відсутності його захисника. Також зазначив, що не може приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції через тяжкість стану здоров`я та надає дозвіл на розголошення інформації про його діагноз та стан здоров`я в судовому засіданні.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання засудженого, з огляду на термін невідбутої частини покарання.

Представник Львівської багатопрофільної лікарні №19 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у Львівській області у судовому засіданні клопотання підтримав. Вказав, що ОСОБА_5 на даний час отримує медичну допомогу, натомість прогнози щодо стану його здоров`я є досить песимістичними, а вірогідність покращення загального стану є малоймовірною. На даний час ОСОБА_5 потребує постійного медичного нагляду. Також вказав, що захворювання засудженого перешкоджає подальшому відбуванню покарання та підтримав наявний у матеріалах справі висновок лікарсько-консультативної комісії від 12.09.2024 року у повному обсязі.

Дослідивши заяву ОСОБА_5 , матеріали особової справи засудженого, висновок лікарсько-консультативної комісії, заслухавши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів та мотивів.

У відповідності до п.6 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 КПК України, має право вирішувати зокрема питання про звільнення від покарання за хворобою.

Відповідно до вимог ст. 539 КПК України, клопотання про звільнення від покарання, у зв`язку з хворобою подано засудженим.

Згідно ч.ч.1, 2, 4 ст. 84 КК України, звільняється від покарання особа, яка під час його відбування захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру відповідно до статей 92-95 цього Кодексу. Особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи. У разі одужання осіб, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, вони повинні бути направлені для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності, передбачені статтями 49 або 80 цього Кодексу, або відсутні інші підстави для звільнення від покарання. При цьому час, протягом якого до осіб застосовувалися примусові заходи медичного характеру, зараховується в строк покарання за правилами, передбаченими в частині п`ятій статті 72 цього Кодексу, а один день позбавлення волі дорівнює одному дню застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року № 8, факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.

Судом було встановлено, що вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17.11.2023 ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 обчислюється з 17 серпня 2023 року.

Вказаний вирок набрав законної сили, що підтверджується матеріалами особової справи засудженого.

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання від 12.09.2024, а також особової справи засудженого з наявними у ній вироком, кінець терміну відбування покарання засудженого ОСОБА_5 17 серпня 2030 року.

Відповідно до вищевказаного висновку, ОСОБА_5 встановлено заключний діагноз: рак правого яєчка з проростанням в додаток і сім`яний канатик. Метастазування в кістки тазу справа Т3NхM1b, ІV стадія, ІV клінічна група (згідно TNM4 і ІПС стадія, згідно TNM-8). Стан після правобічної скротальної орхіфунікулектомії (14.08.2024). Виражений больовий синдром.

Дане захворювання перешкоджає подальшому відбуванню покарання.

Згідно з пунктом 1 Розділу 4 Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року №1348/5/572, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 року за №990/25767, матеріали на засудженого ОСОБА_5 можуть бути подані на розгляд суду.

Згідно п. 1 р. VІ "Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 15.08.2014 року №1348/5/572, медичному обстеженню з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання підлягають засуджені, які захворіли в УВП, а також особи, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з додатком 12 до цього Порядку.

Відповідно до ст.ст. 7, 8 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Засуджений має право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Основами законодавства України про охорону здоров`я, за винятком обмежень, передбачених законом.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Норми частини 1 статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладають на державу зобов`язання охороняти право кожної людини на життя. Обов`язками держави з реалізації права на життя, яке є найбільшим і найважливішим із соціальних та правових благ особистості, є створення належних умов для реалізації цього права. Засуджені особи мають право на медичну допомогу та адекватне лікування, яке покладено на державу Україна.

Відповідно до ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.

Оцінюючи обставини справи та наявність підстав для задоволення заяви, суд враховує тяжкість вчиненого засудженим кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та встановлені в ході провадження обставини справи.

Так, судом встановлено, що засуджений з покарання у виді семи років позбавлення волі фактично відбув один рік та один місяць. Наявне у засудженого захворювання перешкоджає подальшому відбуванню покарання та, згідно з пунктом 4 п.п. 1 Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року № 1348/5/572, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 року за № 990/25767, матеріали на засудженого ОСОБА_6 можуть бути подані на розгляд суду.

В ході розгляду заяви засудженого не встановлено даних про те, що поведінка засудженого під час відбування покарання, його ставлення до праці, чи ступінь виправлення негативно його характеризують або вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні заяви. Також, відсутні дані про ухилення засудженого від призначеного лікування.

Суд безумовно приймає до уваги як рівень суспільної небезпеки вчиненого засудженим злочину, так і малий строк відбутого покарання. Натомість, суд не може залишити поза увагою стан здоров`я засудженого та наведені вище дані повідомлені представником медичного закладу.

Ухвалюючи дане рішення, суд також виходить з того, що надання засудженому медичної допомоги в умовах лікувальних закладів, які не розташовані у місцях позбавлення волі, очевидно сприятиме можливості надати йому більший спектр різновидів допомоги та лікування. Також, не можна залишити поза увагою і те, що згідно пояснень представника медичного закладу, засуджений, за станом здоров`я, у разі звільнення має обов`язково звернутись до медичного закладу, де і повинен перебувати під постійним наглядом.

Задоволення наведеної заяви засудженого, за переконанням суду, відповідатиме принципам гуманності, зокрема прагненню не завдавати страждань людині наскільки це можливо.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені обставини справи, а також доводи і мотиви, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення заяви засудженого.

Відповідно до положень статті 13 КВК України, уповноважений орган з питань пробації у межах своїх повноважень, серед іншого, забезпечує здійснення інших визначених законодавством заходів, спрямованих на виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними повторних кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 86 КВК, вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Як наведено вище, згідно ч. 4 ст. 84 КК України, у разі одужання осіб, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, вони повинні бути направлені для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності, передбачені статтями 49 або 80 цього Кодексу, або відсутні інші підстави для звільнення від покарання. При цьому час, протягом якого до осіб застосовувалися примусові заходи медичного характеру, зараховується в строк покарання за правилами, передбаченими в частині п`ятій статті 72 цього Кодексу, а один день позбавлення волі дорівнює одному дню застосування примусових заходів медичного характеру.

З огляду на наведені положення чинного законодавства, з метою забезпечення виконання основного покарання призначеного судом, вважаю за необхідне звернути увагу установи виконання покарань на необхідність, одночасно із звільненням засудженого, оповіщення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та уповноваженого органу з питань пробації про звільнення ОСОБА_5 , у зв`язку з тяжкою хворобою.

Керуючись ст.84 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України,

постановив:

Заяву засудженого ОСОБА_5 про звільнення від покарання, у зв`язку з тяжкою хворобою, задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17.11.2023, за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, звільнити від подальшого відбування основного покарання за даним вироком, у зв`язку з тяжкою хворобою, яка перешкоджає відбуванню покарання.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Львівської області, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1