Справа № 517/712/24
Провадження № 1-кп/517/43/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року с-ще Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Захарівка кримінальне провадження, внесене 19 січня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000005 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Василівка Фрунзівського району Одеської області, українки, громадянки України, заміжньої, не працюючої, пенсіонерки, із професійно-технічною освітою, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно установлено, що рішенням Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 1065 від 30.07.2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці України ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, яка знаходиться на території Захарівської селищної ради за адресою: Одеська область, Захарівський район, Василівська сільська рада (за межами населеного пункту)» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) передано у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:001:0661 площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного рішення державним реєстратором Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_8 17.11.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право приватної власності ОСОБА_7 на вказану земельну ділянку (індексний номер рішення 61648307)

Водночас, вивченням даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно установлено, що ОСОБА_7 на момент отримання у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0661 площею 2 га вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки вона на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» № 15-12964/13-17-СГ від 15.12.2017 отримала у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0965 площею 2 га, яку в подальшому за договором купівлі-продажу від 03.03.2018 за № 1191 продано ОСОБА_9 .

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного Кодексу (далі - ЗК) України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 ЗК України.

У частині 2 статті 116 ЗК України закріплено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до пункту «в» частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Частиною 4 статті 116 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Частиною 1 статті 121 ЗК України закріплено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

За змістом ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Згідно постанови Верховної ради України від 17.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів» на території Одеської області» було утворено 7 районів серед них і Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій Великомихайлівської селищної, Великоплосківської сільської, Затишанської селищної, Захарівської селищної, Лиманської селищної, Новоборисівської сільської, Роздільнянської міської, Степанівської сільської, Цебриківської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Захарівська селищна рада Роздільнянського району зареєстрована як юридична особа з організаційно-правовою формою - орган місцевого самоврядування, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та не перебуває в процесі припинення, кінцеве рішення про державну реєстрацію припинення юридичної особи в реєстрі відсутнє.

У зв`язку з чим, відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, у разі скасування рішення селищної ради, державної реєстрації права власності вказана земельна ділянка має бути повернута до земель Захарівської об`єднаної територіальної громади Роздільнянського району Одеської області.

ОСОБА_4 , знаючи, що її донька ОСОБА_7 використавши своє право, передбачене Земельним кодексом України, на отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної форми власності для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної приватизації, від імені ОСОБА_7 отримала земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0661, зареєструвавши її за донькою ОСОБА_7 12.11.2021 за №45095780, та яку фактично з 2021 року ОСОБА_4 , обробляє самостійно.

За таких обставин, вбачається, що ОСОБА_4 від імені ОСОБА_7 , яка реалізувавши вже своє право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, повторно отримала у власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0661 площею 2 га усупереч положень ст.ст. 116, 121 ЗК України.

Так,. 28.07.2020 у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння державним майном шляхом обману, а саме: на повторне, в порушення норм ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, отримання у власність від імені своєї доньки ОСОБА_7 земельної ділянки комунальної форми власності для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної приватизації.

ОСОБА_4 усвідомлюючи, що ОСОБА_7 не мала права на повторне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, переслідуючи корисливі мотиви, спрямовані на заволодіння земельною ділянкою, шляхом обману, ОСОБА_4 скориставшись документами своєї доньки ОСОБА_7 28.07.2020 звернулася до Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області, з клопотанням від імені ОСОБА_7 поставивши власноруч підпис «Левицька» про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею - 2 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області (за межами населеного пункту). Даний проект землеустрою був розроблений за клопотанням ОСОБА_4 від імені ОСОБА_7 на підставі рішення Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області від 26.08.2020 № 417-VІІ.

Будучи введеним в оману, рішенням Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області від 26.08.2020 № 417-VII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею - 2,0000 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області (за межами населеного пункту) та надано у власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:001:0661) із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області (за межами населенного пункту).

Право власності ОСОБА_7 на вказану земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0661 зареєстровано 12.11.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, ОСОБА_4 від імені ОСОБА_7 , шляхом обману, а саме повідомленням неправдивих відомостей Василівській сільській раді Захарівського району Одеської області про те, що своїм правом на отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених ст. 121 Земельного Кодексу України не скористалася, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, незаконно, всупереч принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст.ст. 5, 116, 121 Земельного кодексу України, ОСОБА_4 скориставшись паспортними даними своєї доньки ОСОБА_7 , яка використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання з кадастровим номером :01:001:0661, що розташована на території Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області (за межами населенного пункту), умисно приховала даний факт, внаслідок чого ОСОБА_7 незаконно повторно отримала у власність земельну ділянку площею 2 га. з кадастровим номером :01:001:0661, що розташована на території Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області (за межами населеного пункту), вартістю 79000 грн, яка незаконно вибула із власності та є об`єктом права власності Українського народу відповідно до статей 13, 14 Конституції України.

Внаслідок умисних злочинних дій, ОСОБА_4 від імені ОСОБА_7 незаконно отримала у власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0661 спричинивши державі, в особі Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області майнову шкоду в розмірі 73000 грн.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального проступку визнала, розкаялася та суду пояснила, що згодна з викладеними в обвинуваченні фактами. По суті обвинувачення ОСОБА_4 пояснила, що 28.07.2020 вона від імені своєї дочки ОСОБА_10 звернулася з заявою до Василівської сільської ради з клопотанням про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. При цьому у заяві поставила особистий підпис та про те, що ОСОБА_7 вже отримувала земельну ділянку вона не повідомляла. В подальшому даний проект землеустрою був розроблений за її клопотанням від імені ОСОБА_7 на підставі рішення Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області. В подальшому право власності її дочки на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно. Обвинувачена суду повідомила, що вона у вчиненні вказаного кримінального проступку розкаюється, висновки для себе зробила, шкодує про вчинене та запевнила суд про недопустимість такого в майбутньому.

Допитана в судовому засіданні представник потерпілої Захарівської селищної ради ОСОБА_6 суду повідомила, що ОСОБА_4 шляхом обману скориставшись паспортними даними своєї дочки ОСОБА_7 , яка вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, приховавши даний факт, внаслідок чого ОСОБА_7 повторно отримала у власність земельну ділянку площею 2 га, яка розташована на території Захарівської ОТГ. Рішенням суду позовну заяву керівника Роздільнянської окружної прокуратури задоволено та витребувано з незаконного володіння ОСОБА_7 на користь Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області вказану земельну ділянку. Однак, на даний час, право власності за Захарівською селищною радою не зареєстроване, у зв`язку з тим, що держаний реєстратор знаходиться у відпустці. Просить призначити обвинуваченій не суворе покарання.

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається наступне.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/115-24/4513-ОЗ від 01.05.2024 ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0661, площею 2 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Одеська область, Захарівський район, Василівська сільська рада (за межами населеного пункту) станом на 13.11.2021 могла становити 79000 грн без ПДВ.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/116-24/7682-ПЧ від 23.05.2024 рукописний текст у заяві Голові Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області від ОСОБА_7 , щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства від 12.12.2019 на 1 арк., виконаний ОСОБА_4 .

Рукописний запис « ОСОБА_11 » в графі « ОСОБА_7 » у клопотанні про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства від 28.07.2020 на 1 арк., виконаний ОСОБА_4 .

Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Суд, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин справи, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позиції та роз`яснивши, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Розглянувши вказане провадження в межах висунутого обвинувачення, дослідивши докази у справі в заявленому сторонами обсязі, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченої доведена, оскільки підтверджена показаннями обвинуваченої в судовому засіданні, які узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, а саме показаннями представниці потерпілої, висновками експертів.

Так, з показань обвинуваченої та представниці потерпілої, письмових доказів у справі вбачається, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені шахрайства є доведеною. Так, суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ у справі показання обвинуваченої, яка в судовому засіданні визнала, що дійсно шахрайським шляхом, здійснивши обман, від імені ОСОБА_10 придбала право на земельну ділянку та розпорядилася нею на власний розсуд. Обвинувачена підтвердила спосіб придбання права на майно - шляхом обману, вказала на майно, що стало предметом протиправного посягання, вказала на час і місце вчинення правопорушення.

Обвинуваченою суду повідомлено всі обставини вчинення шахрайських дій та такі показання узгоджуються із показаннями представниці потерпілої, якими підтверджено спосіб незаконного придбання права на майно, час та місце вчинення кримінального правопорушення. Викладені в обвинувальному акті факти, що підтверджені обвинуваченою, також підтверджуються висновком експерта, яким підтверджено суму заподіяної шкоди.

Вказані докази суд приймає до уваги як належні та допустимі, та вважає їх достатніми для висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 .

Аналіз вказаних доказів свідчить, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні шахрайства, є доведеною, а вказані докази в сукупності є достатніми для висновків суду про наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального проступку та надання правової кваліфікації дій обвинуваченої.

Отже, оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям обвинуваченої, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.190 КК України, як придбання права на майно шляхом обману (шахрайство).

Згідно довідок Подільської міської лікарні від 23.04.2024 № 593 та Захарівської багатопрофільної лікарні ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

З характеристик наданих за місцем проживання та реєстрації обвинуваченої №07-1-311/1245 від 23.04.2024 та №91 від 06.05.2024 відповідно вбачається, що ОСОБА_4 характеризується з позитивної сторони.

З вимоги про судимість ГУНП в Одеській області відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Суд приймає до уваги, що обвинувачена вину визнала, розкаялася та оцінює зазначене як обставину, що пом`якшує покарання у виді щирого каяття.

Про щире каяття обвинуваченої беззаперечно свідчить її показання в судовому засіданні, відповідно до яких вона не лише повідомив про всі обставини вчиненого кримінального проступку, а й висловив щирий жаль щодо його вчинення, неодноразово повідомляла про усвідомлення неприпустимості та протиправності її дій.

Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК України суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченої.

Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.08.2019 у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності, суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності зі ст.12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою відноситься до категорії кримінальних проступків, обвинувачена раніше не судима, вперше вчинила кримінальний проступок та свою винуватість у його вчиненні визнала, не працює, пенсіонерка, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем реєстрації, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

При обрані виду та міри покарання обвинуваченій суд враховує неможливість призначення покарання у виді громадських робіт відповідно до обмежень, передбачених ч.3 ст.56 КК України, покарання у виді виправних робіт відповідно до обмежень, передбачених ч.2 ст.57 КК України, покарання у виді обмеження волі відповідно до ч.3 ст.61 КК України (особа, що досягла пенсійного віку).

Суд також враховує роз`яснення викладені в абз. 4 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а відтак не вбачає підстав для застосування більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу, оскільки обвинувачена не працює. При цьому суд враховує, що розмір штрафу, передбачений санкцією ч. 1 ст. 190 КК України, становить від 34000 гривень до 51000 гривень. На переконання суду такий вид покарання не зможе бути виконаний засудженою самостійно через відсутність достатніх джерел доходу, а участь інших осіб, в тому числі і матеріальна допомога в оплаті штрафу, буде суперечити поняттю покарання як такого, визначеному ч. 1 ст. 50 КК України, згідно із якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

З урахуванням вказаних обставин, на основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд, вважає можливим погодитися з думкою сторони обвинувачення, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді пробаційного нагляду. Вказане покарання досягне мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженою та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Призначення більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 190 КК України, ніж пробаційний нагляд, буде недостатнім.

Судом не встановлено наявності обставин, визначених ст. 69 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які б з урахуванням особи винної дали можливість призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України за це кримінальне правопорушення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Відповідно ст. 100 КПК України слід вирішити долю речових доказів.

Також у відповідності до ст. 124 КПК України з обвинуваченої слід стягнути судові витрати у справі, які згідно довідками про витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні до висновків експерта №СЕ-19/115-24/4513-ОЗ від 01.05.2024 та №СЕ-19/116-24/7682-ПЧ від 23.05.2024 становлять 21203 грн 84 коп.

Запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні щодо обвинуваченої не обирався та ураховуючи приписи ст. 374 КПК України та відсутність жодних клопотань зі сторони учасників судового розгляду, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили не застосовувати щодо обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.50, 65, 190 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців пробаційного нагляду.

На підставі п.п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 1 ст. 49-2 КВК України початок строку відбування покарання ОСОБА_4 у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженої на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 21203 грн 84 коп.

З набранням вироком законної сили арешт, накладений ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 25.01.2024 - скасувати.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме земельну ділянку площею 2 га, з кадастровим номером :01:001:0661, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Захарівської ОТГ, Василівського старостинського округу (за межами населеного пункту), Роздільнянського району Одеської області - повернути Захарівській ОТГ в особі Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Фрунзівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: