КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4701/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

у режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 2 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 2 липня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 на цілодобовий домашній арешт; задоволено клопотання прокурора та продовжено застосований відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто, до 30 серпня 2024 р. включно; залишено без змін раніше визначений розмір застави ОСОБА_8 , що складає 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважаючи, що обраний запобіжний захід не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості інкримінованого правопорушення, а ухвала є незаконною та постановленою з порушенням норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши запобіжний захід - «домашній арешт» за адресою: АДРЕСА_1 , або визначити заставу у розмірі, що відповідає доходам обвинуваченого.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що при подачі клопотання про застосування та продовження запобіжного заходу прокурором зазначено про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення та існування всіх ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Судом на обґрунтування ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також зазначено, що до клопотанням надано належні, допустимі та достатні докази про існування всіх ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник стверджує, що обвинувачений частково визнає свою вину та співпрацював зі слідством, даючи викриваючи показання щодо себе та іншої фігурантки, яка не визнає своєї вини, повідомив про організатора вчинення злочину, що свідчить про відсутність тих ризиків, якими обґрунтовувалися підстави для обрання запобіжного заходу.

Захисник акцентує увагу на тому, що обвинувачений є не судимою особою, має постійне місце проживання та є власником цього майна, на час затримання працював, хоча й не офіційно; він офіційно зареєстрований, тому це є достатнім стримуючим фактором для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або застави у розмірі, що відповідає особі та її достаткам. Щодо наявності зазначеного судом ризику впливу на свідків та потерпілу або переховування, то обвинувачений не вчиняв дій, які б свідчили про вчинення впливу та й зробити цього не може через перебування потерпілої за межами України, наміри ухилення або переховування від органів слідства або суду (зміна місця проживання, реєстрації, намагання виїхати або організувати виїзд за межі України тощо). Під час досудового слідства були допитані свідки. Жодного впливу на них обвинуваченим вчинено не було, заяв або скарг до правоохоронних органів не надходило, а вплив на свідків взагалі є виключеним через визнання вини його підзахисним. Встановлення заборон спілкування у повній мірі виключить можливі негативні наслідки для слідства.

Окрім того, апелянт наголошує, що сторона обвинувачення не надає доказів існування ризиків та нових фактів, що виправдовують продовження дії запобіжного заходу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, які додатково вказали про відсутність як будь-яких ризиків, так і доказів на підтвердження їхнього існування;

- пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, а встановлені судом ризики - наявними та доведеними,

- перевіривши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0002443 від 26 червня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_10 - кожного - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону до 11 серпня 2023 року), ч. 3, ч. 4 ст. 358 КК України.

В судовому засіданні прокурором подане клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, які підтверджуються наявними у кримінальному провадженні доказами. При цьому питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним у зв`язку з наявністю ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення. В обґрунтування існування вказаних ризиків прокурор зазначає, що ризик переховування від органів суду свідчить тяжкість покарання за інкримінований злочин, а саме, позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. При цьому слід врахувати розмір шкоди, які ОСОБА_8 завдав потерпілій, існування можливості переховування на тимчасово окупованих територіях України. Водночас прокурор наголошує, що діючий на території України режим обмеження права військовозобов`язаних чоловіків у виїзді за кордон жодним чином не свідчить про відсутність вказаного ризику, оскільки стосується обмеження виїзду за кордон у законний спосіб та не виключає можливості здійснення спроб перетнути кордон незаконно, з огляду на те, що наразі частина державного кордону України не контролюється, а тому такий спосіб не може виключатися, як неможливий.

Щодо наявності ризику можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, прокурор звертає увагу, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, частина з яких є відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими, корисливими проти власності, що свідчить про усвідомлення останнім своєї протиправної діяльності та неуможливлення стверджувати про помилковість обраного шляху.

До обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не може бути застосований у зв`язку з тим, що такий запобіжний захід не буде дієвим, так як ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину відповідно до ст. 12КК України, і даний запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам, зокрема, спілкуванню з свідками та іншим обвинуваченим, а також переховуванню від суду.

Також, як наголошує прокурор, до обвинуваченого ОСОБА_8 не може бути застосований запобіжний захід у виді особистої поруки у зв`язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважатиме такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, проте, з оточення підозрюваного вказані особи, які могли б бути поручителями, відповідні заяви не подавали.

На переконання прокурора, до обвинуваченого не може бути застосований і такий запобіжний захід, як домашній арешт, у зв`язку з тим, що такий запобіжний захід не зможе перешкодити переховуванню від суду, адже ОСОБА_8 усвідомлює, що, у разі доведення його вини, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі. Окрім того, даний запобіжний захід не може запобігти спілкуванню зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженню.

Враховуючи те, що раніше заявлені ризики не зменшились та не перестали існувати (тобто відсутні достатні стримуючі фактори, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України), на переконання прокурора лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти наявним ризикам.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вказавши, що ризики не існують, що обвинувачений має постійне місце проживання, умислу переховуватись від суду немає. Просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку захисника.

Захисник ОСОБА_11 та обвинувачена ОСОБА_10 у вирішенні означеного питання поклались на розсуд суду.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду доходить висновку, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

Так, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді триманні під вартою, суд першої інстанції дійшов висновку, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість його здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Судом врахована ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які кримінальний закон відносить до кримінальних проступків, не тяжких, тяжких та особливо тяжких, за вчинення яких йому загрожує покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а також матеріали, які його характеризують, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність даних про те, що він не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору; у кримінальному провадженні не допитана обвинувачена, експерти, що не виключає можливості впливу на них та перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином. Ці обставини в сукупності з мірою покарання, яка загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим, на переконання суду, підтверджують наявність високого ступеню ризиків переховування ОСОБА_8 від суду та можливості вчинити інші кримінальні правопорушення, що не дає достатніх підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу.

З урахуванням встановлених обставин, положень ч. 3 ст. 183 КПК України, суд дійшов висновку, що визначений ухвалою слідчого судді від 21 листопада 2023 року розмір застави у виді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, необхідно залишити без змін.

З огляду на викладене, суд вважав, що прокурором доведені ризики, які є достатніми для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та вважав, що інші запобіжні заходи не здатні гарантувати його належну процесуальну поведінку та здійснення своїх процесуальних обов`язків, а тому, клопотання сторони захисту не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які, хоча і зменшились, проте продовжують існувати.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_8 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до даних, які містять в наявних матеріалах, ОСОБА_8 не працює, зареєстрований та проживає в м. Києві, раніше не судимий.

Згідно з висунутим обвинуваченням ОСОБА_8 інкримінується вчинення ряду кримінальних правопорушень, у т.ч. особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання у разі доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину може спонукати його переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про його особу, які наведені прокурором та не спростовані стороною захисту, а тому вважає небезпідставною можливість зміни обвинуваченим місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

На думку колегії суддів, є небезпідставним на даному етапі судового провадження і ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, з огляду на обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, кількість епізодів вчинення кримінальних правопорушень, що у сукупності з іншими даними свідчить про реальність вказаного ризику.

З огляду на наявні дані про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні та не спростовані стороною захисту, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як передача обвинуваченого на поруки у зв`язку з відсутністю заяв відповідних осіб; за відсутності даних про наявність в обвинуваченого сталих міцних соціальних зв`язків та роботи, що може бути стримуючим фактором для настання встановлених ризиків, - як домашній арешт або особисте зобов`язання, що також свідчить, що вказані запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам кримінального провадження та можуть негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі, щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами не надано.

При цьому колегія суддів враховує, що судом першої інстанції при вирішенні питання застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою прийнято рішення про можливість застосування до обвинуваченого застави у раніше визначеному розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214720 грн.

Відповідно до положень п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України застава визначається у розмірі щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням обставин інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, даних про його особу, з огляду на положенняст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що обвинуваченому слід визначити розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, а тому підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими обставинами, а тому колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, з призначенням обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави з визначенням її у мінімальному розмірі, проте, який буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу.

З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики продовжують існувати, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 2 липня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто, до 30 серпня 2024 р. включно; залишено без змін раніше визначений розмір застави ОСОБА_8 , що складає 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4