Провадження № 11-кп/824/2307/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Малин Житомирської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає в АДРЕСА_2 ,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України та виправдано за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 02.08.2022 року близько 9 години він, діючи умисно та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, без передбаченого законом дозволу в супереч вимогам постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 року № 2471-ХХІІ «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українки від 12.10.1992 року № 576, Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 року № 622, зберігав при собі предмет, схожий на кастет, який відноситься до холодної зброї ударно-дробильної дії.

02.08.2022 року у період часу з 09.10 по 09.43 у ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , в автомобілі чорного кольору марки «Lexus RX 350», н/з НОМЕР_1 , водієм якого був ОСОБА_7 , на задньому сидінні в підлокітнику працівниками поліції було виявлено та вилучено предмет, схожий на кастет чорного кольору, що належить ОСОБА_7 .

Згідно висновку експерта кастет, наданий на дослідження, є холодною зброєю та відноситься до контактної неклинкової холодної зброї ударно-дробильної дії.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 263 КК України як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Вироком ОСОБА_7 виправданий у зв`язку за недоведеністю прокурором вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України.

Мотивуючи судове рішення, суд взяв за основу показання обвинуваченого в судовому засіданні , який зазначив про те, що автомобілем «Lexus RX 350», н/з НОМЕР_1 , який належить його сину, він користувався тимчасово і як до підлокітника транспортного засобу на задньому сидінні потрапив кастет йому невідомо.

Крім того, суд визнав недопустимими доказами дані огляду автомобіля, який було проведено з порушенням ст.223, ст.233, ст.237 КПК України у відсутність понятих та без згоди власника або користувача.

Інші докази, надані прокурором, суд визнав такими, що не містять інформації про належність виявленого в автомобілі кастету обвинуваченому ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1 тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, вважає, що судом не надано належної оцінки відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського ОСОБА_10 під час виявлення кастету, яким зафіксовано як обвинувачений зазначав, що кастет «в інтернеті купив» та мав намір використовувати його «проти ДРГ», а на запитання поліцейського, повідомив, що нічого не сказав за кастет, тому що «забув про нього». Вказує, що суд однобоко оцінив докази, що були надані прокурором та поклав в основу виправдувального вироку показання ОСОБА_7 ,надані ним під час судового засідання, які суперечать відомостям, що він повідомляв патрульному поліцейському під час виявлення кастету.

Вважає безпідставним визнання судом недопустимим доказом дані огляду місця події (автомобіля «Lexus RX 350»), оскільки в протоколі огляду місця події зазначено, що останній проводився за участю понятих, у протоколі наявні їх підписи та їх поясненнями під час судового засідання зафіксовано , що слідча демонструвала їм вилучений кастет.

Вказує, що факт наявності в автомобілі кастету підтверджується показаннями самого обвинуваченого та відеозаписом з нагрудної камери, а тому факт виявлення та вилучення даного предмету ніким не оспорюється.

Також зазначає, що ОСОБА_7 надав добровільну згоду на огляд автомобіля, який перебуває в його користуванні, та був присутній під час огляду, тому вважає, що слідчим при проведенні огляду були дотримані норми КПК України. Крім того, звертає увагу, що ухвалою слідчого судді від 04.08.2022 року був наданий дозвіл на проведення огляду автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши повторно докази за клопотанням прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.373 КПК України виправдувальний вирок виноситься у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

При вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним ч.ч.2, 4 ст.17 КПК, якими передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Судом першої інстанції надана вірна оцінка сукупності доказів у кримінальному провадженні, наданих в судовому засіданні сторонами, і висновок про необхідність виправдання ОСОБА_7 за ч.2 ст.263КК України ґрунтується на матеріалах справи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував тієї обставини, що після зупинки транспортного засобу під його керуванням під час поверхневої перевірки поліцейським у підлокітнику на задньому сидінні був виявлений кастет, який є холодною зброєю.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на підтвердження обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 263 КК України, а саме у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, прокурором надано рапорт старшого інспектора - чергового ЧЧ ВП №5 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, де зазначено, що під час поверхневої перевірки транспортного засобу було виявлено холодну зброю - кастет; протокол огляду місця події, проведеного 02.08.2022, під час якого слідча в підлокітнику заднього сидіння автомобіля «Lexus RX 350» виявила та вилучила предмет, зовні схожий на кастет, чорного кольору з п`ятьма отворами, висновок експерта №СЕ-19/111-22/31031-ХЗ від 05.08.2022 року про належність кастета до холодної зброї, висновок експерта від 05.09.2022 року про відсутність слідів пальців на кастеті, показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яким був продемонстрований виявлений кастет, але де він був знайдений їм невідомо, оскільки під час його вилучення вони перебували у своєму авто за межами місця проведення слідчої дії.

Також суд дослідив відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського, який здійснював поверхневу перевірку транспортного засобу, та матеріали, які свідчать про належність автомобіля ОСОБА_13 і про те, що останній є сином обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтвердив показання надані у суді першої інстанції, зауваживши, що дійсно патрульному повідомляв інформацію, зафіксовану на відеозапису, але з метою жарту і з метою убезпечити сина від можливих неприємностей.

Судом апеляційної інстанції переглянутий відеозапис з бодікамери поліцейського, на якому зафіксовано, що ОСОБА_7 безперешкодно надає патрульному поліцейському доступ до автомобіля для поверхневої перевірки, який у задньому підлокітнику виявляє кастет. На запитання поліцейського ОСОБА_7 повідомляє , що придбав кастет у інтернеті , перевозив з метою захисту від ДРГ, про перебування його у підлокітнику забув.

Доводи прокурора щодо ненадання належної оцінки відеозапису поверхневої перевірки з нагрудної камери працівника поліції , згідно якого вбачається, що ОСОБА_7 повідомляв поліцейського про обізнаність перебування в автомобілі кастету, і про можливість використання його пояснень у якості доказу винуватості особи, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Як показав обвинувачений під час судового засідання в суді першої інстанції, він періодично користувався автомобілем сина, виявлений кастет йому не належить, про те, що він перебував у автомобілі, йому не було відомо.

З огляду на вимоги ч.4 ст.95 КПК України, суд правомірно взяв до уваги показання обвинуваченого, які він надав під час судового засідання.

Доводи апеляційної скарги про те, що пояснення поліцейському під час поверхневої перевірки транспортного засобу спростовують показання обвинуваченого в судовому засіданні, є непереконливими, оскільки пояснення, в силу вимог ч.2 ст.84 КПК України, не є процесуальним джерелом доказів.

Колегія суддів погоджується з твердженням апеляційної скарги про те, що відеозапис з відеокамери патрульного поліцейського про проведення поверхневої перевірки транспортного засобу є таким процесуальним джерелом доказів як документ, проте не вбачає підстав вважати дані з пояснень ОСОБА_7 , зафіксовані відеозаписом, допустимим доказом.

Іншими доказами, наданими суду прокурором, показання обвинуваченого в судовому засіданні не спростовуються.

Крім того, висновком експерта №СЕ-19/111-22/34411-Д від 05.09.2022 року (а.с.135-139) встановлено, що слідів папілярних узорів на вилученому кастеті не виявлено, що узгоджується з показаннями ОСОБА_7 у судовому засіданні про його непричетність до виявленого кастету.

Також під час апеляційного розгляду з відеозапису процесу огляду місця події встановлено правильність висновків суду про відсутність понятих під час вилучення слідчою з автомобіля кастету, відсутність надання письмової згоди ОСОБА_7 на проведення огляду його володіння (транспортного засобу).

Показаннями понятих під час судового розгляду встановлено, що слідча дія фактично була проведена без їх участі, вони були залучені до слідчої дії після вилучення з транспортного засобу кастету, слідчою їм були продемонстровані лише результати огляду.

Зазначені показання понятих узгоджується з відеозаписом слідчої дії, долученої до матеріалів кримінального провадження.

Також обвинувачений ОСОБА_7 стверджував , що заяву про надання згоди на огляд транспортного засобу він надав після проведення огляду місця події вже у райвідділі поліції.

Такі показання узгоджуються з даними відеозапису слідчої дії, яка не містить надання такого письмового дозволу.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що визнання судом даних з протоколу огляду місця події недопустимими доказами внаслідок недотримання вимог кримінального процесуального закону, є помилковим, оскільки при цьому судом не встановлено, що вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод обвинуваченого, який не заперечував факт виявлення в транспортному засобі, яким він керував, холодної зброї.

Проте, докази, здобуті під час огляду слідчою місця події, не підтверджують факту обізнаності ОСОБА_7 з перебуванням у автомобілі, яким він керував, кастету.

Поміж наведеного, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (п.29-30 рішення у справі "РуїзТорія проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

З урахуванням висновків Європейського суду з прав людини апеляційний суд погоджується з мотивами суду першої інстанції, викладеними у вироку, щодо докази у кримінальному провадженні не доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, поза розумним сумнівом.

Апеляційна скарга прокурора не містить обгрутованих посилань на порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи моли перешкодити ухвалити судове рішення відповідно до правил визначних ст.370 КПК України, що мало б наслідком його скасування та ухвалення нового обвинувального вироку.

Таким чином,твердження апеляційної скарги прокурора про наявність таких підстав для скасування вироку як невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і правильності висновків суду не спростовують.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: