ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2123/24 Справа № 177/2667/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

обвинуваченого: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривому Розі, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР 10 листопада 2023 року за №0002316, 14 березня 2023 року за №0000094, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо технічною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , неодруженого, утриманців немаючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним за ч.1 ст. 135, ч.2 ст.286, ч.5 ст. 407, ч. 1 ст. 70 КК України та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки, вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду, 06 лютого 2023 року солдат ОСОБА_9 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, самовільно залишив місце несення військової служби.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, 06 лютого 2023 року о 08:00 годині солдат ОСОБА_9 був відсутнім при перевірці особового складу, тим самим самовільно залишив пункт дислокації 2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , який на момент вчинення кримінального правопорушення був розташований у АДРЕСА_1 (більш детальна інформація не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), командуванню про причини свого вибуття солдат ОСОБА_9 не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд за межами місця несення військової служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Так, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, солдат ОСОБА_9 04 січня 2024 року у супроводі представників Військової служби правопорядку у Збройних Силах України прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, чим припинив вчиняти кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин).

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Крім того, 10 листопада 2023 року, приблизно о 16 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «МАЗ 437041-268» реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснював рух в темний час доби, по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю автодороги Н-23 сполученням «Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя», що проходить по території Криворізького району Дніпропетровської області з боку м. Кривий Ріг в напрямку с. Мар`янівка Криворізького району Дніпропетровської області, проїжджа частина якого має по одній смузі для руху в кожному напрямку.

У вищевказаний час, тобто 10 листопада 2023 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, по проїзній частині автодороги Н-23 сполученням «Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя», що проходить по території Криворізького району Дніпропетровської області, рухався велосипедист ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У ході руху, водій ОСОБА_9 , діючи з кримінальною протиправною недбалістю, порушуючи Правила дорожнього руху, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та ігноруючи її зміни, за відсутності перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху та маючи можливість об`єктивно виявити велосипед, під керуванням ОСОБА_7 , який рухається в попутному напрямку попереду, завчасно не вжив усіх можливих дій для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого 10 листопада 2023 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, в районі електроопори № 30а70 на автошляху Н-23 сполученням «Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя», здійснив зіткнення, передньою правою частиною автомобіля «МАЗ 437041-268» реєстраційний номер НОМЕР_3 , з задньою частину велосипеду, після чого покинув місце дорожньо-транспортної пригоди.

Своїми діями, водій автомобіля «МАЗ 437041-268» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_9 , порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3(б), 2.10 (а), 12.3 Правил дорожнього руху України.

У результаті порушення водієм ОСОБА_9 вказаних пунктів Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання події, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої велосипедист ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми тіла саден лобової області, забійної ранки лівої тім`яної області, закритих переломів 1-12 ребер ліворуч, розриву обох легень, забій серця, двобічного травматичного гемопневмотораксу, перелому лівих поперечних відростків 9-11 грудних, 1-3 поперекових хребців, розриву лобкового зчленування, перелому крижі, лівої клубкової кістки, які згідно висновку експерта судово-медичної експертизи №1954 від 18.12.2023 року, відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. П.2.1.3.б «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р.

Між порушенням водієм ОСОБА_9 п. 12.3 Правил дорожнього руху України та наслідками спричинення потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень є прямий причинний зв`язок.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Крім того, 10.11.2023 року приблизно о 16:40 годин знаходячись на проїзній частині автодороги Н-23 сполученням «Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя», що проходить по території Криворізького району Дніпропетровської області, в районі електроопори № 30а70, одразу після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої травмовано велосипедиста ОСОБА_7 , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та зник у невідомому напрямку.

Так, ОСОБА_9 діючи умисно, розуміючи, що він сам своїми діями поставив потерпілого ОСОБА_7 , в небезпечний для життя стан, усвідомлюючи, що потерпілий знаходиться у безпорадному стані з явними ознаками значних тілесних ушкоджень, маючи можливість надати необхідну допомогу, не виконав свого громадського обов`язку, покладеного на нього законом, і проігнорував загальні норми моралі та умисно залишив потерпілого у небезпеці, який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.135 КК України - завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 визнав себе винним у повному обсязі у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 та ч.5 ст. 407 КК України, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказані кримінальні правопорушення і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Крім того, суду пояснив, що розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати, матеріальні збитки потерпілому відшкодував частково.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням за кримінальні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України. На обґрунтування своїх вимог вказує, що поза увагою суду залишилось, що ОСОБА_9 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, тобто приймав участь у бойових діях. Крім того, ОСОБА_9 планує повернутися на військову службу з огляду на позитивну характеристик та ділові якості, що підтримує командування. Вказане також дасть можливість відшкодувати шкоду потерпілому.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

В апеляційному порядку висновки суду щодо винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 в скоєнні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України ніким не оскаржуються, у зв`язку з чим апеляційним судом не перевіряються.

Доводи апеляційної захисника щодо невідповідності призначеного судом покарання за ч. ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 особі обвинуваченого та тяжкості злочину, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Так, при вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, два з яких відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має середню технічну освіту, не одружений, працював водієм у ТОВ «КІТСІГОЛД», утриманців не має, на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває, знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з приводу розладу адаптації, за місце роботи та проживання характеризувався позитивно.

Суд першої інстанції встановив обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування збитків потерпілому та не встановив обставин, які обтяжують покарання.

У відповідності зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи спосіб вчинення кримінальних правопорушень, спричинення тяжких наслідків, також колегією суддів враховано той факт, що злочин передбачений ч. 2 ст. 286 КК України має необережну форму вини, однак ОСОБА_9 залишив місце скоєння злочину, що має іншу кваліфікацію його умисних дій, також враховано думку потерпілого ОСОБА_7 , який у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції проказав, що йому шкода повністю не відшкодована, він потребує подальшого лікування та у разі невідшкодування йому шкоди обвинуваченим, просив покарати його суворо.

Судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі обставини на які посилається захисник. Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу, що перебування ОСОБА_9 в лавах ЗСУ не може слугувати підставою для пом`якшення йому покарання, оскільки за цим же кримінальним провадженням, останнього засуджено за вчинення більш тяжкого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення), за яке призначено покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально.

При призначенні міри покарання ОСОБА_9 враховані всі необхідні обставини, зокрема дані, які характеризують обвинуваченого, думку потерпілого та обставини кримінального правопорушення, будь-яких інших доказів, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо особи обвинуваченого, при розгляді кримінального провадження в апеляційній інстанції на підтвердження доводів апеляційної скарги не надано.

Враховуючи наведене та вимоги ст. ст. 65, 66 КК України, колегія суддів вважає, що рішенням суду першої інстанції про призначення міри покарання ОСОБА_9 , будуть дотримані загальні засади призначення кримінального покарання, зокрема принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та відповідає ступеню тяжкості вчиненого діяння, буде справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів, а тому відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та з урахуванням особи обвинуваченого, не вбачає підстав для призначення більш м`якого покарання або застосування положень ст. 69 та ст. 75 КК України.

Отже, рішення суду першої інстанції є справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР 10 листопада 2023 року за №0002316, 14 березня 2023 року за №0000094, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді