ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2249/24
Провадження №1-кс/477/931/24
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

12 вересня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000665 від 24 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2024 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшло клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , яке подане в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000665 від 24 липня 2024 року про арешт майна, що було вилучено 06 вересня 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України місцевим мешканцем Миколаївської області 24 липня 2024 року внесено відомості до ЄРДР за №0000665 та розпочато досудове розслідування за частиною третьою статті 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлений факт ймовірного вчинення дій спрямованих на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України ОСОБА_4 , який діяв з корисливих мотивів.

06 вересня 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено майно: карабін, довгоствольна нарізна вогнепальна зброя ВАТ «Канцерн», Сайга ЕХР-01 №НО5131733, 7.62х39, зі складними магазинами в кількості 2 шт; 32 предмети ззовні схожі на бойові патрони з відповідним маркуванням; 6 патронів до гладко ствольної зброї калібру 12 мм та 16 предметів ззовні схожі на патрони, калібру 9 мм.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , на думку слідчого, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, прокурор ОСОБА_3 звернувся з даним клопотанням.

У судове засідання прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 не з`явився, подавши заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на настпуне.

Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів ( пункт 1 частини другої статті 170 КПК України).

Згідно зі статтею 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З матеріалів клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України за фактом організації діяльності щодо незаконного переправляння осіб через державний кордон України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2024 року, що підтверджується витягом з ЄРДР №0000665.

Досудовим розслідуванням встановлено, у ОСОБА_4 керуючись злочинним умислом, спрямованим на незаконне збагачення, розуміючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_4 розробив злочинний план виконання ряду дій, спрямованих на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, у тому числі шляхом виготовлення документів, які дають право військовозобов`язаним чоловікам право на перетин державного кордону України, керівництво діями таких осіб під час перетину державного кордону, сприяння їх вчиненню в тому числі порадами та вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, за грошову винагороду від таких осіб.

19 липня 2024 року близько 13.00 години, ОСОБА_4 під час телефонної розмови з ОСОБА_5 запропонував останньому організувати незаконне переправлення через державний кордон України за надання грошової винагороди.

30 серпня 2024 року ОСОБА_4 під час особистої зустрічі з ОСОБА_5 повідомив останньому, що за грошову винагороду в сумі 12 000 доларів США зможе організувати його незаконне переправлення через державний кордон України.

04 вересня 2024 року ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, в ході особистої зустрічі з ОСОБА_5 , повідомив останньому, що після надання коштів в сумі 12000 доларів США, переправлення через державний кордон України буде здійснено протягом двох тижнів. Зокрема, після надання коштів ОСОБА_4 організує супроводження ОСОБА_5 іншими особами до міста Умань Черкаської області, де останній буде очікувати формування групи осіб для подальшого сумісного перетину державного кордону України. Також у місті Умань Черкаської області, ОСОБА_5 будуть надані документи для перетину державного кордону України та вільного пересування по території країн Європейського Союзу. Після формування групи осіб для перетину державного кордону України ОСОБА_5 разом з іншими особами буде доставлено до державного кордону України та організовано його безперешкодний перетин.

06 вересня 2024 року об 11.00 годині ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання незаконної грошової винагороди за організацію ним незаконного переправлення ОСОБА_5 через державний кордон України, біля приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_2 , зазначив останньому, що вже розпочато процес виготовлення документів для перетину державного кордону України та отримав від ОСОБА_5 кошти в обумовленому раніше розмірі 12 000 доларів США, після чого його злочинні дії були припинені співробітниками правоохоронних органів, шляхом його затримання.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 234 КПК України, слідчим суддею Жовтневого райсуду Миколаївської області 04 вересня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення речей та документів, що мають доказове значення у кримінальному провадженні, а саме: коштів використаних при проведенні контролю за вчиненням злочину; чорнових рукописних записів, (папери, їх фрагменти, блокноти, щоденники тощо), які містять відомості про виготовлення / оформлення актів чи інших документів стосовно оформлення; мобільних телефонів, використаних для вчинення вказаного кримінального правопорушення, з наявними в них відомостями про вхідні та вихідні дзвінки; речей та документів, що стосуються фіксації незаконної діяльності ОСОБА_4 та інших причетних до скоєння кримінального правопорушення.

06 вересня 2024 року на підставі вказаної ухвали слідчого судді проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , під час якого вилучено карабін, довгоствольна нарізна вогнепальна зброя ВАТ «Канцерн», Сайга ЕХР-01 №НО5131733, 7.62х39, зі складними магазинами в кількості 2 шт; 32 предмети ззовні схожі на бойові патрони з відповідним маркуванням; 6 патронів до гладко ствольної зброї калібру 12 мм та 16 предметів ззовні схожі на патрони, калібру 9 мм.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 06 вересня 2024 року, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 майно визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні №0000665 від 24 липня 2024 року.

З метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_3 07 вересня 2024 року звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, шляхом його направлення засобами поштового зв`язку.

Вирішуючи питання в межах заявленого прокурором клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно з пункту 1 частини другої статті 170, частини третьої статті170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

З аналізу положень частини сьомої статті 236 КПК України вбачається, що при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що в ході проведення 06 вересня 2024 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 у нього було вилучено карабін, довгоствольна нарізна вогнепальна зброя ВАТ «Канцерн», Сайга ЕХР-01 №НО5131733, 7.62х39, зі складними магазинами в кількості 2 шт; 32 предмети ззовні схожі на бойові патрони з відповідним маркуванням; 6 патронів до гладко ствольної зброї калібру 12 мм та 16 предметів ззовні схожі на патрони, калібру 9 мм.

В клопотанні прокурор для накладення арешту на майно, яке було вилучене 06 вересня 2024 року в ході проведення обшуку, зазначив підставу і мету, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, які мають суттєве значення для кримінального провадження.

Разом з тим, в поданому клопотанні не зазначене відповідне обґрунтування необхідності арешту вилучене майно а також не зазначено яким чином вилучене майно відноситься до кримінального провадження.

Так, матеріали клопотання не містять відомостей, щодо правової підстави перебування вилученого майна в ОСОБА_4 , не зазначено вид вилученого предмету (чи містить ознаки вогнепальної зброї, що потребує спеціального дозволу, чи вилучений предмет віднесений до іншого виду зброї, що не потребує дозволу), його характеристики , тощо.

При цьому слідчий суддя наголошує, що якщо вилучений предмет є предметом, що вилучений законом з обігу, то вказаний предмет підлягає вилученню незалежно від його відношення до кримінального провадження в силу вимог частини сьомої статті 236 КПК України.

Відомостей про правову підставу перебування вилученого майна у володіння ОСОБА_4 матеріали клопотання не містять.

Вказані обставини вказують на не обґрунтованість необхідності накладення арешту майна, та відповідно його (клопотання) відповідність критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, зокрема, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберегти на вилученому майні, яким чином воно може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України місцевим мешканцем Миколаївської області.

Зазначені обставини підлягають обов`язковому доведенню слідчим, прокурором при судовому розгляді клопотання, та мають бути перевіренні та дослідженні слідчим суддею при вирішенні клопотання про арешт майна.

В клопотанні містяться тільки посилання на норми закону, якими передбачена підстава для забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, без її обґрунтування, а також без зазначення мети цього арешту.

Крім того у поданому клопотанні, прокурор ОСОБА_3 , просив накласти арешт на вказане майно серед іншого посилаючись на необхідність у подальшому вирішити питання з приводу конфіскації майна підозрюваного, тобто для забезпечення конфіскації як виду покарання у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

В той же час, оцінюючи доводи прокурора про арешт вилученого під час обшуку майна, слідчий суддя враховує те, що матеріали поданого клопотання не місять відомостей про належність цього майна саме підозрюваному, як і його належність будь-якій особі. Посилання лише на те, що вказане майно перебувало у фактичному володінні ОСОБА_4 , не свідчить про належність цього майна останньому.

При цьому, згідно статті 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Тому, санкція статті Кримінального кодексу України, за якою здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні передбачає конфіскацію майна саме підозрюваного, обвинуваченого, а не третіх осіб, у власності яких знаходиться майно і відносно якого визначено правовий статус, яке вважається ними набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Аналогічне визначення майна, що підлягає конфіскації визначене також у статті 49 Кримінально-виконавчого кодексу України.

За аналізом долучених до клопотання матеріалів не вбачається, що у цьому кримінальному провадженні будь-якій особі повідомлено про підозру, оскільки відповідний процесуальний документ до клопотання не долучено, що позбавляє можливості слідчого суддю перевірити набуття ОСОБА_4 чи іншою особою такого процесуального статусу, який би забезпечував можливість вважати що в подальшому до цієї особи може бути застосовано додаткове покарання у кримінальному провадженні.

З огляду на те, що слідчим не доведено належними доказами належність майна, на яке він просить накласти арешт саме підозрюваному, то вочевидь таке клопотання не підлягає задоволенню , що відповідає приписам пункту 18 частини першої статті 3 КПК України.

З огляду на викладене, оскільки за загальним правилом, визначеним частиною третьою статті 132 КПК України, застосування заходу забезпечення кримінального провадження можливе лише тільки коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йшлося в клопотанні сторони обвинувачення, а накладення арешту, без з`ясування вище вказаних обставини може бути надмірним тягарем та перешкоджати реалізації підозрюваним та членами його родини гарантованих Конституцією України прав, слідчий суддя також приходить до висновку, що клопотання прокурора про арешт майна з метою забезпечення конфіскації як виду покарання у цьому кримінальному провадженні також не обґрунтовано належним чином.

З урахуванням вищевикладеного доводи клопотання про необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна для запобігання його зникнення, втрати або пошкодження, або настанні інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також те, що таке майно відповідає зазначеним у частині другій статті 167 КПК України критеріям, слідчий суддя відхиляє як такі, що не підтвердженні належними доказами й спростовуються матеріалами судового провадження.

При прийнятті рішення слідчий суддя враховує вимоги статті 26 КПК України, зокрема, і те, що стороною обвинувачення жодних клопотань щодо приєднання доказів до та під час розгляду не подавалося.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу прокурора як процесуального керівника у кримінальному провадженні, що відмова у задоволенні клопотання має слугувати прикладом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо особи, про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України», враження про яке може скластися враховуючи хід проведення досудового розслідування по цьому кримінальному провадженню.

Таким чином, аналіз матеріалів провадження показав, що клопотання та долучені до нього матеріали про накладення арешту на вилучене за місцем проживання ОСОБА_4 майно не відповідають вимогам частини другої статті 171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. При цьому сам факт визнання даного майна постановою слідчого речовими доказами в кримінальному провадженні не може бути за таких обставин безумовною підставою для його арешту. Тим більше, що дозвіл на відшукання вказаного майна слідчим суддею не давався, а прокурором в ході розгляду клопотання про його арешт не надано обґрунтованих та переконливих доводів на підтвердження необхідності та підстав його вилучення та подальшого арешту у відповідності до положень статей 167-170 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_6