ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/3559/19
Номер рядка у звіті 21
08 жовтня 2024 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника, адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кропивна Золотоніського району Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особою з інвалідністю 3 групи, учасником АТО (ООС), бойових дій не є, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -
ОСОБА_6 , 08 липня 2019 року, близько 14 год. 00 хв. перебуваючи в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх шкідливих наслідків, умисно кулаком правої руки наніс два удари: один - в область правого ока; другий в підборіддя, а після падіння потерпілої, ногою наніс множинні удари по тілу ОСОБА_4 , заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, травматичною ерозією рогівки правого ока, синців обох стегон. Згідно висновку судово-медичної експертизи №05-8-01/263 від 25.07.2019 травма голови зі струсом головного мозку, травматична ерозія рогівки правого ока відносяться - до категорії легких ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці обох стегон відносяться - до категорії легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не визнав. По суті справи надав пояснення, що він із своєю матір`ю ОСОБА_8 та дружиною ОСОБА_4 перебувають у конфліктних відносинах, останні не проживають в будинку по АДРЕСА_2 , близько півроку, хоча речі потерпілої знаходяться у цьому будинку. 08.07.2019р. він працював на городі та близько 14-00 год. почув якісь жіночі крики з будинку. Коли він забіг у будинок то побачив як потерпіла ОСОБА_4 та його мати ОСОБА_8 били його знайому ОСОБА_9 , яка була в будинку та допомагала йому по господарству. Він їх почав розбороняти, в ході чого ОСОБА_4 почала кричати, що він нібито її бив, потім вони вийшли на подвір`я де продовжували сваритись. В цей час прийшла ОСОБА_10 , яка стояла у сусідньому дворі. Хто викликав швидку допомогу та поліцію він не знає, однак ОСОБА_4 відмовилась від госпіталізації, видимих тілесних ушкоджень вона не мала. На його думку ОСОБА_4 вдавала, що він її побив, стверджує, що він не наносив ОСОБА_4 ніяких ударів, ніяких ушкоджень їй не спричиняв. Цивільний позов потерпілої про стягнення матеріальної та моральної шкоди не визнає, так як ушкоджень їй не спричиняв. Вказував, що лікарі швидкої допомоги, які оглянули ОСОБА_4 на місці події не зафіксували жодних тілесних ушкоджень. Під час виступу в судових дебатах обвинувачений ОСОБА_6 просив його виправдати.
Суд критично оцінює версію обвинуваченого з приводу порядку розвитку подій та не зважаючи на такі покази обвинуваченого та покази свідка ОСОБА_11 , приходить до висновку, що його вина у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується, дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, під час судового розгляду була допитана потерпіла ОСОБА_4 , яка суду пояснила, що 08.07.2019р., близько 14 год. 00 хв. вона разом із своєю свекрухою ОСОБА_8 заїхали до будинку по АДРЕСА_2 , забрати свої речі. Коли вони зайшли до будинку то побачили колишню дружину її брата ОСОБА_9 , яка в будинку ходила в її одязі через що між ними виник конфлікт. В цей час до будинку зайшов ОСОБА_6 , почав нецензурно лаятись, а потім декілька разів (3 чи 5) її ударив кулаком в голову, після чого виштовхав її з будинку, повалив на траву та ще декілька разів ударив ногами по тілу. Весь цей час її свекруха ОСОБА_8 намагалася захистити її та почала кричати присутнім щоб ті викликали швидку допомогу та поліцію. Коли приїхала швидка то їй поміряли тиск, який був дуже високий, дали відповідні таблетки для пониження тиску. В цей час вона перебувала в шоковому стані, вже не пам`ятає які пояснення давала працівникам поліції та швидкої допомоги. Від госпіталізації в той момент відмовилася, однак після події вона проходила лікування близько 15 днів. На задоволенні цивільного позову наполягала вказуючи, що такими діями ОСОБА_6 заподіяв їй матеріальну та моральну шкоду.
У судовому засіданні також допитано свідків:
- Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона була у ОСОБА_6 в гостях, по АДРЕСА_2 , готувала йому їсти. Близько 14 год. в будинок несподівано зайшла ОСОБА_4 яка почала ображати її нецензурною лайкою та разом із ОСОБА_8 накинулись на неї, почали бити, тягати за волосся. На крик прийшов ОСОБА_6 та почав їх розбороняти в ході чого ОСОБА_4 впала на диван, після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_8 вийшли на подвір`я, а за ними пішов ОСОБА_6 де вони продовжували сваритись. Вона відразу пішла за ОСОБА_6 та побачила як ОСОБА_4 сама упала на траву та почала кричати, що ОСОБА_12 її нібито збив. Хтось викликав швидку, після приїзду якої ОСОБА_4 відмовилася від госпіталізації. Стверджувала, що ОСОБА_6 не бив та не наносив жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_4
- Свідок Кузнєчикова ОСОБА_13 пояснила, що вона 08.07.2019р. приїхала на службовому автомобілі разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_4 до будинку останньої. Вона із водієм залишилася чекати в автомобілі, а ОСОБА_8 та ОСОБА_4 пішли до будинку. Через деякий час вони почули жіночі крики, а тому вона, через двір сусідів, оскільки хвіртка була закрита, зайшла на подвір`я домоволодіння де побачила як ОСОБА_4 свариться із чоловіком та останній ударив її кулаком в живіт від чого вона упала. Також вона побачила, шо у ОСОБА_4 було червоне око, а тому вона відразу викликала швидку допомогу. Коли приїхала швидка то лікарів вона провела знову через двір сусідів, а ОСОБА_6 відпустив собаку з ланцюга впустивши тільки лікарів. Після цього вона пішла до автомобіля, де дочекалась працівників поліції.
- Свідок ОСОБА_8 посилаючись на те, що ОСОБА_6 є її сином відмовилась давати пояснення щодо обставин події, посилаючись на ст. 63 Конституції України.
Як вбачається з листа ОСОБА_8 , який отримано судом 13.11.2023р. остання повідомила суд, що вона не має змоги свідчити в судовому засіданні проти свого сина, оскільки має слабке здоров`я, а тому обов`язково рознервується, даючи свідчення в судовому засіданні. Поряд із цим повністю підтримала дані нею на досудовому розслідуванні свідчення та підтвердила, що 08.07.2019р. за обставин вказаних у пред`явленому обвинуваченні її син ОСОБА_6 побив потерпілу ОСОБА_4 , про що вона добровільно свідчила на досудовому розслідуванні. Також вказувала, що ОСОБА_6 та ОСОБА_14 давно перебувають у стосунках, відкрито жили та живуть як чоловік та дружина.
При повторному допиті ОСОБА_4 пояснила суду, що вона надавала слідчому виписку з лікарні, в тому числі відповідні виписки від офтальмолога та з неврології. Як оформляв слідчий вказані документи та як вони були долучені до матеріалів справи їй не відомо.
Крім показань потерпілої і свідків, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:
- заявою ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення від 02.08.2019 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 повідомила, що 08.07.2019р. близько 14:00 год. по АДРЕСА_2 завдав їй легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- копією результату огляду офтальмолога від 08.07.2019р.
- копією виписки з історії хвороби №5282.
- висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 25.07.2019р. за №05-801/263, згідно якого у ОСОБА_4 виявлено тілесне ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, травматичною ерозією рогівки правого ока, синці обох стегон. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмета чи предметів, відносяться: травма голови зі струсом головного мозку, травматичною ерозією рогівки правого ока до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці обох стегон - до категорії/ легких тілесних ушкоджень.
- висновком судово-медичної експертизи від 18.10.2019р. за №05-8-01/263/362, згідно якого у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження травма голови зі струсом головного мозку, травматичною ерозією рогівки правого ока, синці обох стегон. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмета чи предметів, відносяться: травма голови зі струсом головного мозку, травматичною ерозією рогівки правого ока до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці обох стегон - до категорії/ легких тілесних ушкоджень. За висновком експерта не виключною є ймовірність виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 при обставинах, зафіксованих під час проведення слідчого експерименту за її участю.
- висновком судово-медичної експертизи від 21.10.2019р. за №05-8-01/263/364, згідно якого у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження травма голови зі струсом головного мозку, травматичною ерозією рогівки правого ока, синці обох стегон. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмета чи предметів, не виключною при обставинах, зафіксованих під час проведення слідчого експерименту за участю свідка.
- протокол слідчого експерименту від 09.09.2019 року, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_4 в присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , під час якого потерпіла розповіла та продемонструвала яким чином їй було нанесено удари та спричинено тілесні ушкодження.
- протокол слідчого експерименту від 09.09.2019 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_8 в присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , під час якого свідок розповіла та продемонструвала яким чином ОСОБА_4 було нанесено удари та спричинено тілесні ушкодження.
- протокол слідчого експерименту від 09.09.2019 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_17 в присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , під час якого свідок розповіла та продемонструвала яким чином ОСОБА_4 було нанесено удари та спричинено тілесні ушкодження.
Вказані слідчі експерименти зафіксовані на цифрову відеокамеру оптичний диск із відеозаписами проведення яких додано до матеріалів справи та оглянуто судом в судовому засіданні. Із перегляду диску з відеозаписом слідчого експерименту встановлено, що потерпіла пояснила та відтворила обставини завдання їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 .. У свою чергу свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 відтворили обставини заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_4 ..
Суд зазначає, що показання допитаних в судовому засіданні свідків сторони обвинувачення ОСОБА_10 та показання свідка ОСОБА_6 , які здобуті у визначений КПК процесуальний спосіб, є послідовними та логічними, узгоджуються між собою, з показами потерпілої ОСОБА_4 , а також показання вказаних свідків та потерпілої узгоджуються із дослідженими письмовими доказами, а тому визнаються судом допустимими, належними та достовірними.
Суттєвих розбіжностей у показаннях щодо основних фактів та обставин, які мають значення для цього кримінального провадження, у показаннях вказаних свідків та потерпілої судом не встановлено.
З огляду на той факт, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 перебували у стосунках та остання є співмешканкою обвинуваченого, що стверджується матеріалами справи, в тому числі поясненнями свідків, суд критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_11 щодо не заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 під час події, що відбулась 08.07.2019р., крім того такі пояснення суперечать іншим дослідженим в судовому засіданні доказам показанням потерпілої, інших свідків, висновкам судово-медичних експертиз, протоколам слідчих дій, іншим письмовим доказам.
Захисником ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_5 вказувалось, що належних доказів перебування ОСОБА_4 на лікуванні матеріали справи не містять, а копія висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №05-8-01/263 від 25.07.2019, виписка із історії хвороби №5282 та огляд офтальмолога від 08.07.2019 незрозумілим чином опинились в зазначених матеріалах кримінального провадження, адже відсутні відомості, що потерпіла ОСОБА_4 надавала слідчому будь-які медичні документи для долучення їх до матеріалів кримінального провадження. Вказані докази не були відкриті стороні захисту при відкритті кримінального провадження.
Крім того, оскільки судово-медична експертиза була призначена слідчим, то виключно слідчий був уповноважений визначати не лише перелік питань, які підлягають вирішенню експертом, а і тих документів, які мають бути досліджені експертом. Натомість слідчим не надавались експерту будь-які документи для проведення експертизи. Таким чином взяті вихідні відомості у висновках зазначених у кримінальному провадженні судово-медичних експертиз на підставі доказів, які не отримувались у кримінальному провадженні у встановленому законом порядку, а тому обидві експертизи проведені з істотним порушенням чинного законодавства, а висновки судово-медичних експертиз №05-8-01/263/364 від 21.10.2021 та №05-8-01/263/362 є неналежними доказами та не можуть бути використані судом в якості доказів у кримінальному провадженні.
Окрім того, протоколи слідчих експериментів та сама слідча дія проведена із суттєвими порушеннями чинного законодавства, а саме із протоколами проведення слідчих експериментів не ознайомлений спеціаліст, який був присутній при проведенні даної слідчої дії, крім того при проведенні слідчого експерименту із потерпілою була присутня свідок ОСОБА_8 , яка бачила показання потерпілої, що могло вплинути на об`єктивність наданих нею свідчень.
Суд з такою позицією захисту не погоджується виходячи із наступного.
При вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК України, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Проведенні у кримінальному провадженні висновки судових експертиз складені судовими експертами, які були попереджені про кримінальну відповідальність ст.ст. 384, 385 КК України. Зазначені висновки експертів не викликають сумнівів щодо достовірності їх результатів, тому суд визнає їх належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено. Під час проведення експертиз були додержані всі вимоги закону, дотримані права учасників процесу, а самі висновки експертів достатньо мотивовані. Проаналізувавши зміст висновків експерта та співставивши їх із фактичними даними, що містяться в інших матеріалах, а також співставивши вказані висновки із поясненнями свідків та самої потерпілої, суд дійшов висновку про їх належність і допустимість та достовірність їх результатів.
Крім того, не є слушними доводи сторони захисту про недопустимість висновків судової експертизи через те, що медичні документи для її проведення були надані експерту особисто потерпілою та вказана документація не була відкрита стороні захисту для ознайомлення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до приписів ст. 290 КПК України стороні захисту було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, з якими вона ознайомилась.
Водночас сторона захисту, будучи обізнаною про наявність вищевказаних висновків експертів, який містить аналіз медичної документації, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не зверталася з клопотанням про надання їй доступу до матеріалів, які досліджував експерт, та не виявляла бажання реалізувати своє право на ознайомлення.
Обвинувачений не заперечував, що він та його захисник були ознайомлені із зазначеними вище висновками судово-медичної експертизи від 18.10.2019р. за №05-8-01/263/362, та висновком судово-медичної експертизи від 21.10.2019р. за №05-8-01/263/364 під час відкриття матеріалів кримінального провадження, жодних зауважень чи клопотань з даного питання ними заявлено не було.
У постанові від 06.07.2022р. по справі №464/5140/18 Верховний Суд вказав, що на думку колегії суддів, за відсутності клопотання про надання доступу стороні захисту до матеріалів, які досліджував експерт, з урахуванням ст. 22 КПК України слід розуміти, що сторона захисту не вважала за доцільне скористатися правом на відкриття їй також і медичної документації.
Разом з тим положеннями ст. 93 КПК України передбачено право потерпілого на збирання доказів шляхом витребування й отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 101 КПК України висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.
Згідно з п. 4.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6 (далі - Правила), судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження).
Враховуючи викладене, а також вимоги КПК України щодо процедури проведення досудового розслідування і судового розгляду кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, спрямованого на захист суто особистих інтересів потерпілого, що відповідає висновкам щодо застосування норми права, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 404/6160/16-к), у цьому випадку надання медичної документації безпосередньо експерту потерпілою не є підставою для визнання висновку судово-медичної експертизи недопустимим доказом.
Також суд критично відноситься до пояснень сторони захисту щодо неналежного доказу, а саме слідчого експерименту, оскільки протокол проведення слідчого експерименту не підписаний спеціалістом, що був присутнім при його проведенні, а також участь свідка під час проведення слідчого експерименту із потерпілою.
Порядок проведення слідчого експерименту встановлено ст. 240 КПК України, відповідно до якої за необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.
Матеріали кримінального провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протокол слідчого експерименту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК, а саму слідчу дію проведено за правилами та в порядку, передбаченими ст. 240 цього Кодексу, з дотриманням встановленої кримінальним процесуальним законом процедури проведення слідчого експерименту за участю потерпілої, свідків та процесуальних гарантій, що виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від свідка у ході слідчого експерименту.
Доказ, отриманий у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, відповідно до ст. 86 КПК є допустимим. У той же час у матеріалах провадження відсутні підстави, визначені ст. 87 цього Кодексу, для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом.
Крім того, суд зазначає, що вплив показань потерпілої на показання свідка ОСОБА_8 не підтверджується жодними доказами, та зводиться до припущень сторони захисту. Під час слідчого експерименту слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Свідку було роз`яснено її права та обов`язки, її попереджено про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК за відмову від дачі показань та за дачу завідомо неправдивих показань.
У слідчому експерименті брали участь два понятих, яким, відповідно до вимог статей 11, 13, 15 та 223 КПК, було роз`яснено їхні права та обов`язки. Фіксування процесуальної дії здійснювалося за допомогою цифрової відеокамери, про що зазначено у протоколі слідчого експерименту, відео проведення вказаного слідчого експерименту визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження. Протокол слідчого експерименту підписали учасники процесуальної дії та поняті, зазначивши про відсутність зауважень і доповнень.
З`ясовані під час слідчого експерименту за участю потерпілого обставини та його показання у суді повністю узгоджуються із об`єктивними даними і слідами кримінального правопорушення у виді тілесних ушкоджень, зафіксованих висновками експертів, залишених після вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, на досудовому розслідуванні також було відкрито вказані докази стороні захисту і остання не заявляла жодних заперечень, жодних клопотань про проведення такого експерименту із підозрюваним на досудовому розслідуванні заявлено не було.
Таким чином стороною захисту ніяким чином не доведено як вказана слідча дія могла вплинути на права обвинуваченого.
Критерії визнання доказів недопустимими обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (ч. 4 ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК України) у випадках, коли такі докази отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (ч. 1 ст. 89 КПК України) якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей, суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів.
Після дослідження в повному обсязі вищенаведених доказів, обвинувачений, захисник, прокурор та потерпіла, представник потерпілої зазначили про відсутність у сторін будь-яких інших доказів, які мали б бути дослідженні судом, а також відсутність клопотань про виклик та допит перед судом будь-яких інших свідків.
Таким чином, за сукупності інших зібраних допустимих письмових доказів, показань потерпілої та свідків, які були ознайомленні із обсягом прав та обов`язків у кримінальному судочинстві, попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, наявності підстав казати ними неправду судовим розглядом не встановлено. Їх показання є логічними, послідовними, узгоджуються та не суперечать як один одному, так і іншим дослідженим доказам по справі, не суперечать судово-медичним даним отриманим при судово-медичних експертизах.
Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні відповідного кримінального правопорушення за наведених вище обставин доведена поза розумним сумнівом, та підтверджується дослідженими судом доказами.
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, який відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий до адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, є особою з інвалідністю, учасником АТО, бойових дій не являється, на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога не перебуває, амбулаторну психіатричну допомогу у лікаря психіатра не одержує.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст.ст. 66-67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 125 КК України за вчинення якого судиться ОСОБА_6 згідно із ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку.
Щодо призначення покарання ОСОБА_6 , суд зважає на таке.
Згідно зі ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення ним кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбаченого покарання у виді обмеження волі чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
З дня вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, минуло п`ять років, при цьому перебіг давності не зупинявся і не переривався.
Таким чином, суд визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні та звільняє його від покарання.
В матеріалах кримінального провадження міститься цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 3343 грн. 33 коп. та моральної шкоди в розмірі 41 730 грн.
Вирішуючи вказані позовні вимоги суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 55 Конституції України закріплене право на судовий захист від протиправних посягань. Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У судовому засіданні обвинувачений заявлені позовні вимоги не визнав.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом із тим в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують заявлену позивачем матеріальну шкоду.
Так, на підтвердження понесення витрат на лікування позивачем надані до суду копії товарних та фіскальних чеків на придбання ліків. Вказаний перелік ліків співпадає із ліками які призначались потерпілій відповідно до виписки з історії хвороби №5282.
Будь-яких доказів на спростування необхідності придбання вказаних ліків стороною захисту надано не було, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість даних позовних вимог.
Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Положенням статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
За таких обставин, суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для хоча б часткового відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи викладене, суд, керуючись принципами розумності і справедливості, вважає, що оскільки потерпіла перебувала на лікуванні 15 днів , тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди потерпілою у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за один місяць, яка станом на 01 січня 2019 року, що становить 4173.00 грн.
На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку, що ухвалюючи вирок у даному кримінальному провадженні, визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні та, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільняє його від покарання.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Питання про речові докази потрібно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 3343 грн. 33 коп. матеріальної шкоди та 4173 грн. завданої моральної шкоди, у задоволенні решти позовних вимог відмовити.
- диск DVD-R із записами слідчих експериментів залишити при матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду протягом 30 діб з часу проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1