Провадження № 1-кп/202/666/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, кримінальне провадження, внесене 06.07.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001254, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Очеретине Олександрівського району Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого у ТОВ «Крамтехцентр» токарем, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимий 07.10.2011 року Краматорським міським судом Донецької області за ст.187 ч.4, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , 17.09.2020 року Краматорським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту, 06.07.2021 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 проходив біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Під час перебування поблизу вказаного домоволодіння у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна.

Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на таємне, викрадення чужого майна,

ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів через паркан проник на територію двору приватного домоволодіння будинку N АДРЕСА_2 , що є сховищем. Знаходячись у дворі вищевказаного домоволодіння, ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів, з проникненням у сховище, викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: конструкція, виготовлена з будівельної арматури діаметром 14 мм у кількості 13 одиниць (довжиною 2,5 м кожна), вартістю 704 гривень 28 копійок, після чого ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому викраденим майном на свій розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 704 гривень 28 копійок.

У судовому засіданні прокурор просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання з урахуванням вимог ст. 71 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує. Проти закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, не заперечував.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно.

Відповідно до ст.56 КПК України брати участь у судовому засіданні - це право, а не обов`язок потерпілого і його представника у кримінальному провадженні, перелік його прав не є вичерпним і не обмежується лише цією статтею, тому суд, порадившись на місці, розглянув вказане клопотання за їх відсутності.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Вирішуючи питання про закриття провадження, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК. Так ч.1 ст.5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, до 3028 грн.) є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Тобто, з 09.08.2024 змінився «розмір крадіжки», який визначає кримінальну відповідальність за такі дії.

Тоді як розмір викрадених обвинуваченим ОСОБА_4 майна згідно обвинувального акту становить 704 грн. 28 коп., що станом на день розгляду провадження судом може бути лише підставою адміністративної відповідальності.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Згідно із п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 4-1) втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною 4 ст.284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, здійснюється прокурором, якщо підозрюваний проти цього не заперечує. За відсутності згоди підозрюваного кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених главою 36-1 цього Кодексу.

Ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу, якою в ч.3 визначено таке: «3. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує».

Вирішуючи питання можливу наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 КК України суд виходить з наступного.

Дії вчинені обвинуваченим відносно протиправного обернення на свою користь майна потерпілого, як встановлено в судовому засіданні, вчинялися з прямим умислом направленим саме на протиправне заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, тобто посягання обвинуваченого було спрямовано саме на майно. Слід зазначити що, ст. 185 КК України міститься у розділі 6 КК України «Кримінальні правопорушення проти власності», тобто об`єктом вказаного кримінального правопорушення є саме власність.

Разом з тим, ст. 162 КК України знаходиться у розділі 5 КК України «Кримінальні правопорушення проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина», тобто об`єктом протиправного посягання, яке містить об`єктивні ознаки, зазначені у диспозиції ч. 1 ст. 162 КК України, є особисте немайнове право громадянина на недоторканість його житла або іншого володіння, тобто законодавець встановлюючи кримінальну відповідальність за вчинення дій, передбачених ст. 162 та 185 КК України мав на меті охорону різного комплексу прав у випадку ст. 162 КК України немайнових, а у випадку зі ст. 185 КК України майнових й, відповідно, при розмежуванні вказаних складів кримінальних правопорушень слід виходити з направленості умислу обвинуваченого, тобто що саме він мав на меті вчиняючи дії по проникненню до житла або іншого володіння особи чи то порушити недоторканість житла, чи то протиправно заволодіти майном потерпілого.

В ході судового засідання судом достовірно встановлено, що метою протиправного посягання ОСОБА_4 було саме протиправне заволодіння майном потерпілого, а отже у суду відсутні підстави задля висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 КК України.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 337 КК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 337 КК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Аналізуючи вказані норми права суд зазначає, що ч. 3 ст. 337 КК України не підлягає застосуванню у даному конкретному випадку, оскільки перекваліфікація дій обвинуваченого з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України у разі доведення його вини, матиме наслідком необхідність визнання його винним, винесення обвинувального вироку та призначення покарання у межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України, тоді як декриміналізація діяння обвинуваченого за ст. 185 КК України матиме для нього наслідком закриття кримінального провадження, хоча й не з реабілітуючих підстав, однак без призначення покарання, що в свою чергу наявно свідчить про відсутність підстав у суду стверджувати про покращення становища обвинуваченого у разі перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 162 КК України, й, відповідно, про відсутність у суду підстав задля застосування положень ч. 3 ст. 337 КПК України.

Вказане належним чином повністю корелюється з висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 21.08.2024 року (справа №127/26638/23, провадження № 51-1491км24).

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати, відповідно до ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Керуючись Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», ст.5 КК України, п.4-1 ч.1 ст.284, ч.2 ст.284, 372, 479-2 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження внесене 06.07.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001254 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України -закрити згідно п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати, за проведення судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/105-21/5512 від 20.07.2021 в розмірі 704 грн. 28 коп.

Речові докази: конструкцію, виготовлену у кількості 13 одиниць (довжиною 2,5 м кожна), які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити у власності останнього.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який постановив ухвалу, протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1