Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8172/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/543/24
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

третьої особи - власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №296/8172/24 за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 05.09.2024,

ВСТАНОВИВ :

зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП Житомирській області ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, вилучене 29.08.2024 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1) мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9С;

2) 4 (чотири) флеш-накопичувача;

3) грошові кошти в сумі 131 200 гривень;

4) грошові кошти в сумі 21 800 доларів США;

5) грошові кошти в сумі 225 000 грн.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні невідкладно повернути вищезазначене майно власнику. При цьому, зазначає, що підставою проведення обшуку стала ухвала слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира 06.08.2024 у справі 296/7085/24, якою надавався дозвіл на вилучення грошових коштів отриманих за фактом проплати договору №4 від 29.12.2023. Разом з цим, ігноруючи рішення суду та правові засади кримінального провадження, слідчим все одно вилучено грошові кошти у порушення вимог ст.ст.7, 9, 234 КПК України. Посилаючись на зазначене, вважає, що дозвіл на вилучення грошових коштів, які не мають жодного відношення до договору №4 слідчим суддею не надавався. Зазначає, що обґрунтованих підстав в підтвердження доводів клопотання про накладення арешту з підстав застосування спеціальної конфіскації, зважаючи на зміст ч.4 ст.170 КПК України, ст. ст. 96-1, 96-2 КПК України, під час накладення арешту сторона обвинувачення не надала, а слідчий суддя не досліджував. Рахує, що факт того, що саме ці гроші були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або зберегли на собі сліди злочину, чи отримані протиправним шляхом тощо, прокурор (слідчий) мав би надати суду такі докази, що б підтверджували існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що це речові докази, однак, жодних обґрунтувань, тим більше доказів, що гроші є речовими доказами, окрім сумнівної постанови слідчого, якій слідчий суддя мав би надати критичну оцінку, прокурор, слідчий не надали. При цьому, наголошує, що вилучені кошти є особистими заощадженнями ОСОБА_7 його доньки ОСОБА_10 , та набуті у законному порядку. Так, ОСОБА_7 та його дружина працюють, мають заробітну плату та пенсію, а тому, відповідно можуть та мають відповідні заощадження, як і будь- яка сім`я. Крім того, при обшуку ОСОБА_7 повідомляв слідчих, що кошти є особистими заощадженнями, а сума 21800 дол. США взагалі належать його доньці ОСОБА_10 , яка працює за кордоном, продала квартиру, що підтверджується договором від 06.10.2014 та зберігала їх в житлі батьків, а грошові кошти із написом « ОСОБА_11 » належать його онуці ОСОБА_12 , та подаровані родичами, збережені матір`ю для навчання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора, який заперечив апеляційні доводи адвоката, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд, старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послалася у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

В свою чергу, відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

Так, згідно клопотання про накладення арешту на майно, в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000445 від 28.05.2024 за ознакою кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.209, ч.1 ст.242 КК України.

Як встановлено органом досудового розслідування, що: 1) з початку 2024 року службові особи ТОВ «Комплекс екологічних споруд» (), зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою з іншими особами, в умовах діючого воєнного стану, на виконання укладеного договору № 4 від 29.12.2023, здійснюють привласнення грошових коштів належних територіальні громаді в особі Бердичівської міської ради, за роботи по повній біологічній очистці стічних вод, які фактично виконанні не були, в результаті чого заподіяли збитку на суму яка встановлюється; 2) у період з початку 2024 року по 29.08.2024, службові особи ТОВ «Комплекс екологічних споруд» () діючи за попередньою змовою з невстановленими на-даний час особами, вчинили дії направленні на розпорядження грошовими коштами отриманих за договором №4 від 29.12.2023, шляхом укладання фіктивних правочинів, щодо яких фактичні обставини свідчать про їх одержання злочинним шляхом, які знали, що такі кошти прямо, повністю одержані злочинним шляхом, розмір яких встановлюється; 3) у період з початку 2024 року по 29.08.2024 службові особи ТОВ «Комплекс екологічних споруд» (), у зв`язку з невиконанням договору №4 від 29.12.2023, вчинили порушення правил охорони вод, шляхом забруднення поверхневих вод р.Гнилоп`ять неочищеними стічними водами, що створило небезпеку, для життя, здоров`я людей та довкілля.

Ухвалою слідчої судді Корольовського районного суду м.Житомира від 06.08.2024 у справі №296/7085/24 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою вилучення: комп`ютерної техніки, мобільних телефонів, чорнових записів, договорів № 4 від 29.12.2023, актів виконаних робіт по договору № 4 від 29.12.2023, додатків до вказаного договору, протоколів вимірювань показників стічних вод, платіжних доручень, звітів про оброблені стічні води, документації, щодо процесу її обробки, грошових коштів отриманих за фактом проплати договору № 4 від 29.12.2023, які використовувалися під час вчинення злочину та зберегли на собі сліди вчинення злочинів.

29.08.2024 органом досудового розслідування проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено: мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9С; 4 (чотири) флеш-накопичувача; грошові кошти в сумі 131 200 грн; 21 800 доларів США та грошові кошти в сумі 225 000 грн.

30.08.2024 постановою слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_13 речі та документи вилучені 29.08.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000445.

30.08.2024 (отримано судом 04.09.2024, а.п.1) старший слідчий ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира із клопотанням, в якому просив накласти арешт у виді заборони права на відчуження, розпорядження та користування на майно вилучене за результатами обшуку 29.08.2024 на підставі ухвали слідчої судді Корольовського районного суду м.Житомира від 06.08.2024 у справі №296/7085/24 за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9С; 4 (чотири) флеш-накопичувача; грошові кошти в сумі 131 200 грн; 21 800 доларів США та грошові кошти в сумі 225 000 грн.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту, та що майно, на яке накладено арешт та зазначене в клопотанні, підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні і ці обставини доведено доданими до клопотання доказами, а відтак існували реальні підстави для накладення арешту на майно грошові кошти.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим та слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.

Як вважає апеляційний суд, слідчий суддя під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слід накласти арешт, відповідає вимогам ч.1, ч.2 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні прокурора.

Крім того, слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно, у тому числі й грошові кошти, вилучене за результатами обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 ,, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати щодо наявності існування ризиків, передбачених ч.11 ст.170 КПК України.

При цьому, обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , органом досудового розслідування проведено на підставі ухвали слідчої судді Корольовського районного суду м.Житомира від 06.08.2024 у справі №296/7085/24, якою надано дозвіл, зокрема, і на вилучення грошових коштів отриманих за фактом проплати договору №4 від 29.12.2023. В даному випадку, чітке відокремлення (як то наголошує адвокат) виявлених органом досудового розслідування грошових коштів під час обшуку 29.08.2024 від коштів отриманих за фактом проплати на виконання вище зазначеного договору, є об`єктивно передчасним на момент проведення обшуку, та є можливим в ході з`ясування фактичних обставин кримінального провадження шляхом здійснення досудового розслідування.

В свою чергу, апеляційні доводи адвоката ОСОБА_8 та власника майна ОСОБА_7 щодо належності коштів іншим особам, на даний час є явно передчасними, при наймані, з урахуванням необхідності визначення відповідного набуття цими особами цих грошових коштів, що в даному випадку, підлягає з`ясуванню під час проведення досудового розслідування кримінального та визначенню належність цих коштів за результатами відповідних слідчих дій в межах провадження органом досудового розслідування. На момент апеляційної перевірки рішення слідчого судді стороною захисту не надано беззаперечних (безсумнівних з огляду на фактичні обставини провадження) доказів належності цих коштів іншим особам, на даний час, версія сторони захисту (належність коштів, як і їх власників) є предметом досудового розслідування.

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, висновки слідчого судді про арешт майна, викладені в оскаржуваному рішенні, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України.

При цьому, розгляд клопотання органу досудового розслідування, судом першої інстанції проведено у порядок та спосіб визначеним КПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси як власника майна, так і інших осіб.

Слідчий суддя дотримався вимог п.п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, та врахував розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що для проведення повного та неупередженого розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження, накладення арешту на майно грошові кошти, із заборонами є необхідним, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення кримінального правопорушення та могло бути набуте кримінально протиправним шляхом, тому підлягає збереженню.

В даному випадку, матеріали судового провадження свідчать, що накладення арешту є виправданим і необхідним на даному етапі кримінального провадження, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування (проведення відповідних експертних досліджень, тощо), та потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання настанню негативних наслідків.

Одночасно, суд апеляційної інстанції враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно грошові кошти діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника третьої особи - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 05.09.2024, якою накладено арешт на майно, вилучене 29.08.2024 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :