Справа № 359/9625/24
Провадження №1-в/359/482/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією та використанням системи дистанційного зв`язку ВКЗ, клопотання начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» ОСОБА_6 , відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2023 року за ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч.1, 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років два місяці,

про звільнення від подальшого відбуття покарання і пом`якшення у випадках передбачених ч.2 ст.74 КК України,

в с т а н о в и в :

Начальник ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» звернувся з клопотанням про звільнення від подальшого відбуття покарання і пом`якшення у випадках передбачених ч.2 ст.74 КК України відносно засудженого ОСОБА_5 .

В обґрунтування зазначив, що 9 серпня 2024 набрав чинності Закону України від 18 липня 2024 № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Цим Законом внесено зміни у розмежування адміністративного та кримінального правопорушення проти власності. Так, з 09.08.2024 за крадіжку чужого майна, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, настає відповідальність за ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Засудженим ОСОБА_5 було скоєно закінчений замах на таємне викрадення чужого майна вартістю 1998 грн.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує протиправність діяння, пом`якшує відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України та ч.1 ст.539 КПК України питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.2 ст.74 КК України, під час виконання вироків вирішуються судом.

Враховуючи вищевикладене та на підставі ч.2 ст.74 КК України, п.13 ч.1 ст.537, ч.1 ст.539 КПК України, просив клопотання задовольнити, а відносно засудженого ОСОБА_5 привести вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2023 року, у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

В судовому засідання представник установи виконання покарання підтримав дане клопотання.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні 15.10.2024 року проти задоволення клопотання не заперечував.

Прокурор не заперечувала проти задоволення вказаного клопотання зважаючи на зміни до законодавства, якими збільшено вартість викраденого майна, за яке передбачається кримінальна відповідальність, до 3028 грн.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та особову справу засудженого ОСОБА_5 , вважає за необхідне клопотання задовольнити з наступних підстав.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, відповідно до якого ч. 2 статті 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» викладена в наступній редакції: «Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Пунктом 5 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено що, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Згідно із підпуктом 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік » з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено в розмірі 3028 гривень. Таким чином, відповідно до статті 51 КУпАП (в редакції закону станом на 09.08.2024), крадіжка чужого майна вважається дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 3028 грн. (2 ? (50% ? 3028)).

Таким чином, набрання чинності Законом України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року призвело до зміни важливого диференціюючого критерію, яким є максимальний розмір дрібного викрадення. Після ухвалення цього закону частина діянь, які вважалися кримінально-караними «перейшли» у адміністративні правопорушення. Фактично відбулась зміна меж караності шляхом внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 16.06.2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), що мало місце 06.05.2020 року на суму 34183 грн. 18 коп. до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Вирок суду щодо покарання ОСОБА_5 виконано не було (відомості в особовій справі відсутні).

Надалі, за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст. 289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене потворно) до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна, із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням від основного покарання з іспитовим строком на два роки.

Згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 28.02.2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України (вчинення 10.01.2023 року таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, на суму 666 грн. 00 коп.) із застосуванням ч.1 ст. 71 КК України, та частковим приєднанням покарання за вироком від 19.04.2021 року. Покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. за вироком суду від 16.06.2020 року за ч.1 ст. 185 КК України відповідно до ч.3 ст. 72 КК України підлягало самостійному виконанню.

Згідно вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України (вчинення незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану), із застосуванням ч.1 та 4 ст. 70 КК України та приєднанням попереднього покарання, до позбавлення волі строком на п`ять років два місяці. Подія злочину мала місце 26.01.2023 року, а розмір завданої шкоди та, відповідно, вартість викраденого становила в даному випадку 832 грн. 47 коп.

Реальну міру покарання засуджений ОСОБА_5 відбуває в ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)», початок строку 03.03.2023 року, кінець строку 03.05.2028 року.

Таким чином, сума збитків за вироками суду 28.02.2023 року та від 19.07.2023 року, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, відноситься до дрібної крадіжки, що усуває кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 та ч.1 ст.539 КПК України питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.2 ст.74 КК України, під час виконання вироків вирішуються судом.

Зважаючи на те, що станом на момент розгляду даного клопотання установи виконання покарань усунуто кримінальні відповідальність за викрадення майна вартістю до 3028 грн. (в 2023 році - 2684 грн. 00 коп.), суд вважає за необхідне вказане клопотання задовольнити та звільнити засудженого від призначеного покарання та подальшого його відбування у зв`язку з усуненням караності вчинених ОСОБА_5 діянь, та привести відповідний вирок суду у відповідність до вимог законодавства України у зв`язку з цим.

В той же час, зважаючи на усунення караності діяння (таємне викрадення чужого майна), що були вчинені ОСОБА_5 під час іспитового строку, що мали місце 10 та 26 січня 2023 року, підлягає застосуванню до засудженого покарання за вироком від 19.04.2021 року за ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна, що було призначене з іспитовим строком на два роки. У зв`язку з цим таке покарання підлягає самостійному виконанню із зарахуванням в термін покарання вже відбутого ним.

Крім того, підлягає окремому виконанню також покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., що призначено ОСОБА_5 на підставі вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 16.06.2020 року, що станом на 22.10.2024 року не виконано засудженим.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_5 інших судимостей та вироків судів, які б слід було відбувати за вчинення інших кримінальних правопорушень, реально, немає.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 та ч.1 ст.539 КПК України питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.2 ст.74 КК України, під час виконання вироків вирішуються судом.

На підставі викладено та керуючись ч.ч. 1, 3 ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, ст.ст. п.13 ч.1 ст.537 та ч.1 ст.539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання начальника ДУ «Бориспільська виправна установа (№119)» задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.07.20203 року за ч. 3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.02.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України, за вироком Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2023 року за ч. 4 ст. 85 КК України, у зв`язку із усуненням караності вчинених ним діянь, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч.2 ст.74 КК України з Державної установи «Бориспільська виправна колонія (119)».

Виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2021 року (справа №755/6012/21) у виді позбавлення волі строком на п`ять років за ч.2 ст. 289 КК України відносно ОСОБА_5 продовжити самостійно, зважаючи на призначення зазначеного покарання згідно ст. 75 КК України з іспитовим терміном на два роки.

Зарахувати в строк відбування покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2021 року термін перебування ОСОБА_5 під вартою в період з 03.03.2023 року по 22.10.2024 року.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16.06.2020 року (справа №755/6897/20) за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., в разі невиконання, підлягає самостійному виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 25.10.2024 року.

Суддя ОСОБА_1