Номер провадження: 11-сс/813/1556/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави в кримінальному провадженні №000168 від 07.08.2024 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307; ч.2 ст.307 КК України,

встановив:

Слідчим відділенням ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №000168 від 07.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307; ч.2 ст.307 КК України.

26.09.2024 року ОСОБА_6 був затриманий в порядку ст.208 КПК України.

27.09.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307; ч.2 ст.307 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він, не пізніше 30.08.2024 року, у невстановленому місці, а також у невстановлений слідством спосіб, перебуваючи на території Приморського району міста Одеси, незаконно придбав у невстановленої особи речовину, а саме наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, які з метою подальшого незаконного збуту, зберігав при собі.

Достовірно знаючи, що вказана речовина є наркотичним засобом, обіг якої обмежено, діючи умисно, з метою подальшого збуту ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою мобільного додатку «Телеграм» домовився про зустріч з ОСОБА_7 , з метою збуту їй наркотичного засобу, обіг якого обмежено канабіс.

Того ж дня, 30.08.2024, приблизно о 20:00 під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки ОСОБА_6 , перебуваючи поруч адреси: АДРЕСА_2 незаконно збув ОСОБА_7 , два прозорі зіп-пакети із застібкою фіолетового кольору в середині яких міститься речовина рослинного походження в висушеному стані, при цьому отримавши від ОСОБА_7 за наданий наркотичний засіб, грошові кошти в сумі 600 гривень.

30.08.2024 ОСОБА_7 , яка діяла на підставі постанови про контроль за вчиненням злочину у вигляді оперативної закупки, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , добровільно видала співробітникам ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області два прозорі зіп-пакети із застібкою фіолетового кольору в середині яких міститься речовина рослинного походження в висушеному стані.

Встановлено, що речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору в двох полімерних пакетах із застібками є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс.

Кількісний вміст канабісу у двох зіп-пакетах становить 0,86 та 0,84. Загальний кількісний вміст наркотичного засобу, обіг якого обмежено становить 1,7 г.

Крім того, ОСОБА_6 у невстановлений слідством час, але не пізніше 26.09.2024 року, у невстановленому місці, а також у невстановлений слідством спосіб, перебуваючи на території Приморського району міста Одеси, незаконно придбав у невстановленої особи речовини, а саме наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, які з метою подальшого незаконного збуту, зберігав при собі.

Достовірно знаючи, що вказана речовина є наркотичним засобом, обіг якої обмежено, діючи умисно, з метою подальшого збуту, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за допомогою мобільного додатку «Телеграм» домовився про зустріч з ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_4 , з метою збуту їй наркотичного засобу, обіг якого обмежено канабіс, який того ж дня збув ОСОБА_8 на території Приморського району міста Одеси, а саме речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору в двох полімерних пакетах із застібками є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс, при цьому отримавши за вказаний збут грошові кошти в сумі 600 гривень.

27.09.2024 року слідчий слідчого відділення ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Приморської окружної прокуратури ОСОБА_10 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, із визначенням розміру застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Клопотання мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, а також існуванням ризиків того, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання задоволено частково та до підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 24.11.2024 року, тобто в межах строку досудового розслідування. В якості альтернативного запобіжного заходу підозрюваному визначена застава 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 181680 грн. та, у разі внесення застави, на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на існування обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також ризиків, визначені ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на безпідставність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги апеляційної скарги захисник мотивує відсутністю та не доведеністю зазначених в ухвалі ризиків. Вважає, що слідчий суддя безпідставно не звернув увагу на те, що прокурор не довів неможливість застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів. Крім того захисник посилається на визначення слідчим суддею завідомо непомірного розміру застави, без оцінки його майновому стану.

Прокурор Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити оскаржену ухвалу без змін, просив розглянути справу за його відсутністю.

Захисник ОСОБА_5 також звернулась із клопотанням про розгляд апеляційної скаргу за її відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.406 КПК України (далі - КПК), суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

За таких підстав, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.1 ст.406 КПК апеляційний розгляд проведено у письмовому провадженні за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ст.2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст.177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст.177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону в частині обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею в повній мірі досліджено питання наявності обґрунтованої підозри, а матеріали провадження містять достатньо доказів, що б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозра, пред`явлена ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307; ч.2 ст.307 КК України є обґрунтованою.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 в апеляційній скарзі захисника не оскаржується.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування додані до клопотання слідчого докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 .

При цьому, відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею в достатній мірі досліджене питання щодо існування наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, в тому числі, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким, оскільки передбачає покарання за його вчинення у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, відповідно до вимог ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_6 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; впливати на свідків у кримінальному провадженні; продовжити вчиняти нові злочини.

Кримінальне правопорушення, яке інкримінується підозрюваному відноситься до категорії тяжких злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, що дає підстави вважати, що під тяжкістю покарання, яке загрожує підозрюваному у разі доведеності його провини, а тому останній може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, підозрюваний може впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань.

Існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України підтверджується і тим, що ОСОБА_6 раніше вже притягався до кримінальної відповідальності та відбував реальний термін ув`язнення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе забезпечити належного виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, і не дасть змогу органу досудового розслідування контролювати місце його перебування.

Обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що слідчий суддя визначив ОСОБА_6 завідомо непомірний розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу підозрюваного; встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням, тощо.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Застава фактично є гарантією, що підозрюваний чи обвинувачений буде сумлінно виконувати визначені кримінально процесуальним законом обов`язки, а суд має визначити таку суму застави, яка б дисциплінувала і мотивувала останнього на їх виконання.

Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК передбачено, що розмір застави для особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину може бути визначений в сумі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, в розмірі, який відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.182 КПК, та є достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Беручи до уваги, що інкриміновані ОСОБА_6 злочини характеризується надзвичайно високим ступенем суспільної небезпеки, яка визначається тим, що незаконні операції з наркотичними засобами та їх неконтрольований обіг завдають великої шкоди життю та здоров`ю населення, апеляційний суд на даній стадії досудового розслідування, не вбачає підстав для зменшення розміру застави.

На переконання апеляційного суду перспектива втрати застави у визначеному слідчим суддею розмірі, буде достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб запобігти виникненню у нього бажання переховуватись від органу досудового розслідування, або будь-яким іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з незаконним оборотом наркотичних засобів, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують обрання саме такого виду запобіжного заходу, в тому числі й щодо визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 376, 404, 405 406, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2024 року, якою в кримінальному провадженні №000168 від 07.08.2024 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4