Березівський районний суд Одеської області
10.07.2024
Справа № 494/1275/24
Провадження № 1-кс/494/407/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2024 р. м. Березівка

Слідчий суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області клопотання слідчого відділення №2 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0000428 від 08.07.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділення №2 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000428.

Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 09.07.2024 року, справу визначено слідчому судді ОСОБА_1 та призначено до розгляду на 10.07.2024 року.

На обґрунтування поданого клопотання, слідчий посилався на те, що 07.07.2024 року приблизно о 19:00 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , знаходився у свого знайомого ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 .Під час спільного вживання алкогольних напоїв в спальній кімнаті житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 почали мірятись силами шляхом заподіяння по черзі ударів один одному. ОСОБА_5 , під час перебування в стані алкогольного сп`яніння, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , умисно завдав останньому кулаком лівої руки один удар в області грудної клітини, чим спричинив небезпечні для життя у момент заподіяння тілесні ушкодження у вигляді закритих ушкоджень органів грудної порожнини.Заподіяні ОСОБА_5 умисні тяжкі тілесні ушкодження спричинили смерть ОСОБА_9 . Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. 08.07.2024 року ОСОБА_5 затримано та повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Під час досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Слідчий та прокурор вважає про наявність ризиків передбачених п.1 п. 3 та п.5 ч.1 ст.177 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України). Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні 10.07.2024 року клопотання підтримали на підставах, викладених у ньому та просили його задовольнити. Посилались на наявність ризиків, що зазначені у клопотанні. Водночас, прокурор також під час судового засідання просив застосувати саме запобіжний захід тримання під вартою, без внесення застави. Під час надання пояснень, слідчий також наполягав на застосування запобіжного заходу без внесення застави, оскільки відповідно до ст.183 КПК України злочин, вчинено із застосуванням насильства та який спричинив загибель людини.

Підозрюваний ОСОБА_5 не заперечував проти причетності його до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Будь-яких клопотань, заяв під час розгляду справи не заявляли, водночас ОСОБА_5 та його захисник просили застосувати цілодобовий домашній арешт, оскільки останній не збирається перешкоджати досудовому розслідуванню. Ризики, передбачені ст.177 КПК України не підтверджені та необґрунтовані слідчим, прокурором.

Розглянувши подане клопотання та додані до нього документи, вивчивши матеріали кримінального провадження №0000428, вислухавши думки учасників судового розгляду, вважаю наступне.

На розгляді у СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження за №0000428 від 08.07.2024 року, у якому ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

З матеріалів кримінального провадження №0000428 вбачається, що 07.07.2024 року приблизно о 19:00 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , знаходився у свого знайомого ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 .Під час спільного вживання алкогольних напоїв в спальній кімнаті житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 почали мірятись силами шляхом заподіяння по черзі ударів один одному. ОСОБА_5 , під час перебування в стані алкогольного сп`яніння, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , умисно завдав останньому кулаком лівої руки один удар в області, грудної клітини, чим спричинив небезпечні для життя у момент заподіяння тілесні ушкодження у вигляді закритих ушкоджень органів грудної порожнини.Заподіяні ОСОБА_5 умисні тяжкі тілесні ушкодження спричинили смерть ОСОБА_9 .Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Водночас, положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що 08.07.2024 року ОСОБА_5 був затриманий та цього ж дня, повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Перевіривши матеріали клопотання та оригінали матеріалів кримінального провадження №0000428, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність прокурором та слідчим обґрунтованості підозри за ч. 2 ст. 121 КК України.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

-протоколом огляду місця події від 07.07.2024 року;

-протоколом освідування ОСОБА_5 від 08.07,2024 соку;

-протокол допиту свідка ОСОБА_10 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ;

-іншими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження.

Окрім цього, у судовому засіданні підозрюваний визнав свою причетність до інкримінованого йому злочину.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ним вищезазначеного кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Як зазначено у клопотанні, прокурор та слідчий посилаються на наявність ризиків, передбачених п.1 , п.3 , п.5 ч.1 ст.177 КК України.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, то слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є реальним, враховуючи, що підозрюваний раніше судимий, підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, та з метою уникнути відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування.

Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків є обґрунтованим, так як свідків та потерпілу підозрюваний знає, проживають в одному населеному пункті зі свідками та потерпілою, перебуває зі слів підозрюваного у дружніх стосунках, а тому може вплинути на потерпілу чи свідків, для того, щоб останні змінили свої покази у кримінальному провадженні.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілого та дослідження їх судом. При цьому, як зазначив підозрюваний у судовому засіданні, останній знає потерпілого та свідків, що свідчить про наявність даного ризику.

З приводу ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то слідчий суддя також вважає його обґрунтованим, оскільки ОСОБА_5 раніше судимий, не має постійного джерела доходу та офіційного місця робот, ,хоча і має постійне місце проживання.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності також існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

-вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України;

-пред`явлення йому підозри у вчиненні, в тому числі тяжкого злочину, у разі визнання винуватим у вчиненні якого, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років;

-станом на день розгляду клопотання ОСОБА_5 виповнилося 25 років; підтверджені належним чином дані, що стан його здоров`я несумісний з триманням під вартою, відсутні;

-підозрюваний офіційно: не одружений, не має дітей, не працевлаштований, не навчається.

Оцінивши вказані обставини у їх сукупності із встановленими ризиками і обставинами розслідування кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що такі відомості про особу підозрюваного не спростовують висновків слідчого судді про високу ймовірність перешкоджання кримінальному провадженню і необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тобто, є обґрунтовані підстави вважати, що стосовно підозрюваного, який вчинив тяжкий злочин, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, доцільно застосування запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.

Також враховуючи, що взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, але зважаючи, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на що посилався слідчий, прокурор у своєму клопотанні.

Зазначені висновки суду засновані перед усім на тому, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особисте зобов`язання.

Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу - не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особиста порука не виявляється можливим.

Передбачений ст. 181 КПК України запобіжний захід домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Водночас, підозрюваний може ухилитись від органів досудового слідства, також може мати вплив на свідків, потерпілу, оскільки знає їх. Домашній арешт, в тому числі цілодобовий, пов`язаний з можливістю підозрюваного спілкуватися з іншими особами, в тому числі шляхом телекомунікаційних зав`язків, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на даному його етапі, а тому суд доходить до переконання, що підозрюваний фактично безперешкодно та не маючи будь-яких стримуючих факторів може залишити житло.

Таким чином, зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, з урахуванням його особистих характеристик, слідчий суддя доходить висновку, що до підозрюваного слід застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Слідчому судді не надано доказів майнового стану підозрюваного та те, що він офіційно працює, а тому не зможе у встановлений законом п`ятиденний термін внести необхідну суму застави.

Окрім цього, слідчий суддя враховує положення частини 4 статті 183 КПК України, про те, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини;

Відповідно до положень ст.194 КПК України вважаю, що під час судового розгляду клопотання були доведені:

-обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України;

- підстави вважати, що існують ризики передбачені п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України;

- недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні слідчого.

Тому, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та за сукупності наведених обставин, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 діб, без внесення застави.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_5 затримано 08.07.2024 року о 01 год: 30 хв.

Керуючись статтями 177, 178, 193, 194, 196, 197, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотанняслідчого відділення №2 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0000428 від 08.07.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без внесення застави.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту у залі суду, помістивши його до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, а саме: до 05.09.2024 року до 01 год 30 хв.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту затримання, а саме з 08.07.2024 року 01 год 30 хв. по 05.09.2024 рік 01 год 30 хв включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1