Справа № 136/1236/24
провадження №1-кп/136/41/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 розглянувши у порядку спрощеного провадження, обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000050 від 06.06.2024 про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , уродженця с. Білозерівка Липовецького району, Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 29.03.2024 Липовецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, покарання не відбуте,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , будучи засудженим вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 29.03.2024 за ч. 1 ст. 164 КК України (справа №136/606/24), який набрав законної сили, до покарання у виді 100 годин громадських робіт, ухилився від відбування вказаного покарання за наступних обставин. Так, 02.05.2024 до Вінницького районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області надійшов вищевказаний вирок суду із розпорядженням про його виконання та на підставі вказаних документів стосовно засудженого ОСОБА_2 заведено особову справу №02/2024. У подальшому 15.05.2024 ОСОБА_2 роз`яснено під підпис порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт згідно ст.ст. 37, 40 КВК України та попереджено про кримінальну відповідальність у разі ухилення від відбування вказаного покарання, після чого надано направлення до Липовецької міської ради про виконання вироку, згідно якого ОСОБА_2 повинен приступити до відбування покарання з 17.05.2024. Разом з цим, засуджений ОСОБА_2 з 17.05.2024 по 27.05.2024 для відпрацювання громадських робіт не з`явився, причин неявки не повідомив. Враховуючи викладене, 27.05.2024 начальником Вінницького РС № З філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_3 відповідно до ч. 1 ст. 40 КВК України за допущене порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт засудженому ОСОБА_2 винесено застереження у виді письмового попередження, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України. Після цього 29.05.2024 та 03.06.2024 до Вінницького РС № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області надійшли повідомлення із Липовецької міської ради про те, що засуджений ОСОБА_2 для відпрацювання громадських робіт починаючи з 23.05.2024 по 28.05.2024 та з 29.05.2024 по 04.06.2024 також не з`явився, причини неявки не повідомляв. Фактично із запланованих згідно графіку виходу на роботу за травень 2024 року ОСОБА_2 із 44 годин не відпрацював жодної години громадських робіт. Крім цього, з фактично запланованих згідно графіку виходу на роботу за червень 2024 року ОСОБА_2 із 76 годин, станом на 21.06.2024 не відпрацював жодної години громадських робіт. Загалом станом на 21.06.2024 із фактично визначених 100 годин громадських робіт згідно вироку Липовецького районного суду Вінницької області від 29.03.2024 ОСОБА_2 не відпрацював жодної години. Причинами невиходу ОСОБА_2 на відбування громадських робіт стала зайнятість особистими справами, вживання алкоголю та небажанням виконувати вказане рішення суду. Отже, ОСОБА_2 своєю поведінкою ухилився від покарання, призначеного вироком суду, тобто не виконав обов`язок щодо відбування покарання у виді громадських робіт, до якого він засуджений, не маючи поважних причин його не відбувати.

Такі умисні дії ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Суд, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження встановив, що обвинувачений ОСОБА_2 , отримавши копії матеріалів досудового розслідування, добровільно, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, не оскаржує встановлені під час дізнання обставини вчиненого кримінального проступку, його кваліфікацію, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 302 КПК України. За участю захисника адвоката ОСОБА_4 обвинуваченим подано письмову заяву про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку, без судового розгляду в судовому засіданні за його відсутності.

Суд, враховуючи вищевикладене, вважає за можливе розглянути обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки це узгоджується з приписами ч. 2 ст. 381 КПК України.

За змістом ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з ч.2 ст.91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

В силу положень ст.92 КПК України у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Суд, оцінивши кожен доказ із погляду належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні ним кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, знайшла своє підтвердження й доведена поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_2 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, раніше судимий вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 29.03.2024 за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, не працює, розлучений, за місцем проживання характеризується негативно, як особа, що зловживає спиртними напоями та веде нездоровий спосіб життя, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд, призначаючи ОСОБА_2 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст.50 КК України, мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого, який офіційно ніде не працює та не має стабільного джерела доходу.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й запобігання вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, оскільки така міра покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в неї звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Обвинувачений ОСОБА_2 був засуджений вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 29.03.2024 за ч. 1 ст. 164 КК України до 100 годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 30.04.2024. Обвинувачений ОСОБА_2 вказане покарання не відбув у повному обсязі, не відпрацьованими залишились 100 години громадських робіт.

Враховуючи викл адене, суд вважає необхідним, у відповідності до частини 1 статті 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за цим вироком не відбутого покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 29.03.2024, беручи до уваги, що згідно з п.4 ч.1 ст.72 КК України при переведенні та складанні покарань одному дню обмеження волі відповідають 8 годин громадських робіт та остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді 1 року 6 місяців 11 днів обмеження волі.

Суд вважає, що таке покарання для обвинуваченого ОСОБА_2 буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст.124 КПК України.

Заходи забезпечення даного кримінального провадження не застосовувались, речові докази відсутні.

Керуючись ч.2 ст.389 КК України, ст.ст. 100, 368, 374, 376, 381-382, 394, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71, п.4 ч.1 ст.72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 29 березня 2024 року та остаточно призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців 11 (одинадцяти) днів обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 3786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 40 коп.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального правопорушення не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1