У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні скарги представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління ДБР розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник Військової частини просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі, зобов`язати уповноважених осіб Територіального управління ДБР розташованого у м. Миколаєві, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення викладені в заяві ВЧ НОМЕР_1 від 12.09.2024 року.

Короткий зміст ухвали слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні скарги представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління ДБР розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт в важає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що викладені в заяві ВЧ відомості про вчинення кримінального правопорушення підлягали обов`язковому внесенню в ЄРДР та слідчий повинен був розпочати досудове розслідування.

Звертає увагу, що в даній заяві викладені конкретні факти на які він послався як на обставини вчинення військово-службовцем кримінального правопорушення, і ці факти підлягають всебічному дослідженню в межах кримінального провадження та надання оцінки в процесуальний спосіб передбачений КПК України.

Наголошує, що військовою частиною до повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення були надані документи, які підтверджують обставини та факти кримінального правопорушення, разом з тим слідчий суддя не витребував ці документи у уповноважених осіб ТУ ДБР та не дослідив їх, а тому прийшов до хибного висновку, що наданих відомостей недостатньо для внесення до ЄРДР.

Крім того, зазначає, що слідчий суддя вдався до встановлення обставин, зокрема чи містить заява, повідомлення про кримінальне правопорушення склад злочину, не встановивши чи дотримався слідчий процедури визначеної ч.1 ст.214 КПК України щодо обов`язкового внесення в ЄРДР.

Вказує, що слідчим суддею скаргу розглянуто з порушенням строку, встановленого КПК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

12.09.2024 командир ВЧ НОМЕР_1 за №2191, направив до Територіального управління ДБР розташованого в м. Миколаєві повідомлення про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, за фактом його нез`явлення на військову службу.

Оскільки відомості про скоєння злочину до ЄРДР внесені не були, представник ВЧ звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, в якій він просив зобов`язати відповідальних осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до повідомлення ВЧ НОМЕР_1 №8272 від 12.09.2024.

Відмовляючи в задоволенні скарги, слідчий суддя вказав, що заява ВЧ НОМЕР_1 №8272 від 12.09.2024 всупереч вимогами ст. 214 КПК України, не містить викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зокрема у поданій заяві не вказано чіткого викладу обставин та будь-яких об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Апелянт представник Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 просив розглядати апеляційну скаргу без його участі, в порядку письмового провадження.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 406 КПК України, зазначене є підставою для ухвалення судового рішення в порядку письмового апеляційного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

За вимогами ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, 12.09.2024 командир ВЧ НОМЕР_1 за №2191, направив до Територіального управління ДБР розташованого в м. Миколаєві повідомлення про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, за фактом його нез`явлення на військову службу.

Дослідивши повідомлення командира ВЧ НОМЕР_1 слідчий суддя прийшов до висновку, що в супереч вимогам ст.214 КПК України, воно не містить чіткого викладу обставин та будь-яких об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України, об`єктивна сторона якого передбачає наявність у діях військовослужбовця кримінального правопорушення у разі його нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану. Так повідомлення не містить даних про те, що будучи обізнаним про свій обов`язок з`явитися у розташування ВЧ НОМЕР_2 у визначені дату та час, солдат ОСОБА_6 не з`явився на службу без поважних причин. Як і не містить дати та часу його не прибуття до розташування військової частини.

З таким рішенням слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, згідно ч.1 ст.11 КК України злочином (кримінальне правопорушення) є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. При цьому реальність конкретної події злочину має визначатись наявністю об`єктивних даних, що свідчать про ознаки об`єктивної сторони злочину, тобто даних про наявність суспільно небезпечного діяння для злочинів з формальним складом та, додатково, даних про наслідки для злочинів з матеріальним складом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року відмітив, що КПК передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Отже, з урахуванням викладеного, заява командира ВЧ НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення, не містить чіткого викладу обставин та будь-яких об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України. А тому, відсутні підстав для внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань обставин викладених в заяві командира ВЧ НОМЕР_1 №2191 від 12.09.2024 року.

Посилання апелянта на те що, викладені в заяві відомості про вчинення кримінального правопорушення підлягали обов`язковому внесенню в ЄРДР та слідчий повинен був розпочати досудове розслідування, є неспроможними з огляду на наступне. Так, аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.

Апеляційний суд звертає увагу, що обов`язок зареєструвати заяву не є обов`язком зареєструвати відомості з цієї заяви в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та законодавцем чітко розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні скарги представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб, щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення.

З огляду на наведене, слідчий суддя дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні скарги представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, а тому апеляційна скарга є необґрунтованою, і апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 376, 303, 404, 406, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні скарги представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління ДБР розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді