ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3416/24 Справа № 185/9072/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року у кримінальному провадженні № 0001108 від 25 липня 2024 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Цим вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї, при таких обставинах.

25 липня 2024 року близько 10.00 год. ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби, придбав в одному із магазинів, розташованих по АДРЕСА_3 спиртні напої, які самостійно розпив в першій половині дня. Повертаючись за місцем свого тимчасового проживання, а саме рухаючись в напрямку АДРЕСА_4 , де орендував вказане домоволодіння для тимчасового проживання, у зв`язку із виконанням військового завдання, ОСОБА_7 зустрів раніше невідомих йому чоловіків, які, нібито, викрали у нього грошові кошти.

Будучи обуреним за вчинення, нібито, кримінального правопорушення відносно нього, ОСОБА_7 повернувся за вказаним місцем свого тимчасового проживання, де взяв закріплену за ним вогнепальну зброю - АКС № НОМЕР_1 , з метою самостійного повернення викраденого майна.

У подальшому, прямуючи по АДРЕСА_3 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи наявність у своєму володінні та користуванні вогнепальної зброї - АКС № НОМЕР_1 , побачивши неподалік домоволодіння АДРЕСА_3 , незнайомих йому людей, ОСОБА_7 зайшов на територію вказаного домоволодіння та здійснив чотири постріли зі зброї - АКС № НОМЕР_1 , порушуючи тим самим спокій мешканців вказаного домоволодіння, які повідомили про ці дії до поліції.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 маючи при собі закріплену за ним вогнепальну зброю, направився по сусідніх вулицях неподалік АДРЕСА_3 , прийшов до домоволодіння АДРЕСА_5 , де постукав у ворота, привернувши тим самим увагу мешканця вказаного домоволодіння, потерпілого ОСОБА_9 , який звернувся до нього із запитаннями щодо вчинюваних ним дій. Обвинувачений ОСОБА_7 , незважаючи на занепокоєність мешканця вказаного домоволодіння, маючи у розпорядженні вогнепальну зброю, яка була заздалегідь заряджена, здійснив у повітря п`ять пострілів, чим привернув увагу й іншого мешканця вказаного домоволодіння потерпілої ОСОБА_10 , змусивши їх перейматися з приводу свого життя та здоров`я. Злочинні дії ОСОБА_7 були припинені працівниками Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровської області, які були завчасно повідомлені про вказані протиправні дії мешканцями району та прибули на місце події.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник, не оскаржуючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 КК, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Зазначає, що обвинувачений повністю визнав свою вину та щиро кається у вчиненому злочині, є військовослужбовцем за призовом по мобілізації, старшим сержантом, добровільно пішов служити, в день події з ним трапився прикрий випадок, внаслідок якого він вчинив цей злочин. Вважає, що суд першої інстанції не врахував всі обставини справи, ставлення обвинуваченого до скоєного, відсутність матеріальної шкоди від його дій, відношення потерпілих та їх думку щодо покарання, стан здоров`я обвинуваченого, його участь в бойових діях та чисельні отримані ним поранення під час ведення бойових дій, його вік, бойовий досвід і можливість його застосувати під час виконання ним службових обов`язків, оскільки останній бажає продовжити службу. Захисник просить врахувати також такі обставини як припинення ним протиправних дій та активне сприяння розкриттю злочину, те, що обвинувачений є особою, яка не має судимостей, одружений, має двох повнолітніх дітей, старший син також є військовослужбовцем ЗСУ. Обвинувачений вибачився перед потерпілими.

На думку захисника, до обвинуваченого можливо застосувати ст. 75 КК, що надасть йому можливості повернутися до лав ЗСУ та продовжити службу.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений в режимі відеоконференції підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, вирок суду першої інстанції вважав законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін.

Потерпілі про час, дату та місце проведення апеляційного провадження повідомленні належним чином, до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомляли та не зверталися із заявою про відкладення судового засідання, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) апеляційний розгляд здійснено без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 296 КК за обставин, викладених у вироку суду в апеляційній скарзі не оскаржуються, судовий розгляд проведений згідно з ч. 3 ст. 349 КПК, а тому відповідно до ст. 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є безпідставними, а вирок суду в цій частині є законним, обґрунтованим та ухвалений у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином та мотивував прийняте рішення, з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що обираючи ОСОБА_7 вид і розмір покарання, суд першої інстанції дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, виходячи не лише з визначених у ст. 12 КК формальних критеріїв, а й з особливостей конкретного кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції взяв до уваги, що обвинувачений, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, останній в силу ст. 89 КК не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є військовослужбовцем та за місцем несення служби і проживання характеризується посередньо, повністю визнав свою вину. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, а обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції зважає на обставини вчиненого злочину, при яких обвинувачений, будучи військовослужбовцем та знаходячись в м. Павлограді на бойовому завданні в період воєнного стану, отримавши для цього зброю для захисту держави і громадян, спрямував її на порушення громадського порядку.

Таким чином, з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини кримінального правопорушення, ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, який осудив свою поведінку та визнав свою вину, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку, що виправити обвинуваченого неможливо без його ізоляції від суспільства та реальне покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 296 КК, є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги, що суд не врахував позицію потерпілих щодо покарання, перед якими обвинувачений вибачився, не впливають на законність та обґрунтованість вироку суду в цій частині, оскільки думка потерпілих врахована судом першої інстанції, проте вона не є вирішальною для суду про вид, розмір покарання та наявність підстав для звільнення від його відбування.

Будь-яких даних, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених злочинів та давали б підстави для застосування положень ст. 69, 75 КК у кримінальному провадженні не встановлено.

Статтею 414 КПК як одну з підстав для зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 296 КК, що, на думку апеляційного суду, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та відомостям про його особу.

Таким чином, захисник не навів в апеляційній скарзі належних доводів та аргументів, чому призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості, всі обставини, які впливають на вид і розмір покарання враховані місцевим судом, а відтак покарання призначене ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення є законним, обґрунтованим та достатньо мотивованим, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Будь-яких інших доводів, які б свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та вказували на необхідність зміни або скасування вироку суду апеляційна скарга не містить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а особою, яка тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4