Справа №485/1411/24
Провадження № 1-кп/485/143/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку тримання під вартою

08 листопада 2024 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Миколаїівської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Євгенівка Баштанського р-ну Миколаївської області, громадянину України, з професійно-технічної освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, у кримінальному провадженні № 0000098,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.01.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.03.2024, який неодноразово продовжувався та спливає 17.11.2024.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не відпали та продовжують існувати ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому він обвинувачується. Вказані обставини обгрунтовані тяжкістю покарання, яке може бути застосоване до ОСОБА_4 у разі визнання винуватим, продовження дії на території України воєнного стану, окупації частини територій Миколаївської та Херсонської областей.

Обвинувачений та його захисники клопотання прокурора вважали необгрунтованим, а ризики недоведеними. Вважали, що з урахуванням встановлених у ході судового розгляду обставин, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арушту належним чином забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд прийшов до наступного.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ("Летельє проти Франції").

У рішенні по справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується за ч.1 ст.111-2 КК України - вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу збройним формуванням держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень та дій збройних формувань держави-агресора, тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років.

Підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, крім тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, стало існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому обвинувачується (п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України).

Як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено судом заявлені в клопотанні ризики, передбачені п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та існують на даний час.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який має підвищену суспільну та національну небезпеку, на території України продовжує діяти воєнний стан у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, що свідчить про високу вірогідність вчинення ним ризиків, зазначених у клопотанні прокурора.

Згідно з ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Судом не встановлено обставин, які б дали підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, висока вірогідність вчинення ним ризиків, які можуть зашкодити як кримінальному провадженню, так і створити загрозу основам національної безпеки України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Закінчити розгляд кримінального провадження до спливу строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою неможливо.

За такого, суд приходить до висновку про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06 січня 2025 року (включно).

Доказів, які б підтверджували неможливість на даний час перебування ОСОБА_4 під вартою суду не надано.

Доводи сторони захисту про те, що у ході судового розгляду встановлені обставини, які свідчать про те, що змінилися обставини та відпали підстави для продовження тримання обвинуваченого під вартою необгрунтовані. Обсяг обвинувачення ОСОБА_4 не зменшився. Судовий розгляд кримінального провадження триває, свідки не допитані. Позитивні характеристики обвинуваченого не усувають існуючих ризиків. Крім того, запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків у майбутньому, а тому посилання на відсутність доказів вчинення обвинуваченим дій, зазначених прокурором у підтвердження існування ризиків, необгрунтоване.

На підставі ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи продовження дії воєнного стану на території України, розмір застави судом не визначається.

Враховуючи наведене, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 177, 183, 196, 197, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 06 січня 2025 року (включно), без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Дві копії ухвали направити для виконання до ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" та для вручення обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1