Справа № 296/5188/24
Вирок

Іменем України

02 вересня 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001457 від 11.05.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новогуйвинське, Житомирського району, Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 11.05.2024, приблизно о 01 годині, у ОСОБА_5 , який перебував поблизу будівлі «Прозорого офісу» за адресою: АДРЕСА_3 , у період введеного на території України воєнного стану, виник раптовий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення мобільного телефону, що належить малознайомій йому ОСОБА_6 , поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я та яка знаходилась за тією ж адресою.

Реалізовуючи свій раптовий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, за вказаних вище обставин, ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом раптово рукою схопив ліву руку ОСОБА_6 , та різко викрутивши її, вихопив із неї належний їй мобільний телефон торгівельної марки «Xiomi Readmi 9C», вартістю 2000 гривень, спричинивши при цьому ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому передпліччі.

В подальшому, ОСОБА_5 , утримуючи викрадене майно, місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 2000 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив усі факти, викладені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаюється.

Потерпіла звернулася на адресу суду із заявою про проведення судового засідання без її участі, просила призначити покарання на розсуд суду.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 добровільно визнав провину у вчиненні даного кримінального правопорушення, прокурор під час визначення порядку дослідження доказів по справі просив суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнати недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до вимог процесуального законодавства судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України. Судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити відповідні обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що зміст ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілий, заперечень проти не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він не має.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії кваліфікує за ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, що належать до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до вимог ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст.67 КК України судом не встановлені.

Крім того, суд також враховує і те, що ОСОБА_5 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, не працює.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

З огляду на викладене, враховуючи особу обвинуваченого, його молодий вік, незначну вартість викраденого майна, обставини, які пом`якшують покарання, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; приймаючи до уваги ставлення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин та тяжких наслідків, думку потерпілої, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 186 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі, виходячи з наступного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Арешт, накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13.05.2024 року на мобільний телефон торгівельної марки «Xiomi Redmi 9C» - підлягає скасуванню.

Кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_6 завдано майнової шкоди на загальну суму 2000 грн, яка повністю відшкодована шляхом повернення майна.

Цивільний позов не заявлений.

Арешт на майно ОСОБА_5 не накладався.

Витрати за проведення експертизи, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити на підставі приписів ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 13.05.2024 у вигляді цілодобового домашнього арешту - підлягає скасуванню.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановити іспитовий строк терміном 03 (три) роки, в період якого, відповідно до ст.76 КК України зобов`язати його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 13.05.2024 у вигляді цілодобового домашнього арешту - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 13.05.2024 на мобільний телефон торгівельної марки «Xiomi Redmi 9C» - скасувати.

Речові докази:

- мобільний телефон торгівельної марки «Xiomi Redmi 9C» - повернути власнику ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 1514 грн. 56 коп.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження можуть отримати копію вироку в суді.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1