Справа № 509/2317/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с-щі Овідіополь кримінальне провадження №0001306 від 21 листопада 2020 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нова Долина Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, не одружений, працює монтажником ТОВ "Гермес Груп", зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,

а також цивільні позови

ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 4162,58 гривні та моральної у розмірі 500000 гривень, витрати на правничу допомогу 21367,50 грн.

ОСОБА_6 до ПАТ "Страхова група ТАС" про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 41156,39 гривні та моральної у розмірі 2057,82 гривень, витрати на правничу допомогу 21367,50 грн.

ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 438670,40 гривні та моральної у розмірі 700000 гривень, витрати на правничу допомогу 5200 грн.

ОСОБА_7 до ПАТ "Страхова група ТАС" про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 202000 гривні та моральної у розмірі 72000 гривень, витрати на правничу допомогу 5200 грн.

ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 57211 гривень та моральної у розмірі 100000 гривень

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2020, о 18 год. 24 хв., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допустив порушення вимог п.2.3 (б); 8.7.3 (е), 8.10 «Правил дорожнього суху України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які зобов`язують водія:

п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

п/п. б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.8.73. «Сигнали світлофора мають такі значення:

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»;

п.8.10. «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 (стоп), якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів».

Так, в зазначений день та час, ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Фольксваген Пассат», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по сухому, чистому асфальтобетонному покриттю першої смуги руху, на прямій ділянці 5 км автодороги Одеса-Білгород-Дністровський-Монаші, Овідіопольського району Одеської області, із сторони смт.Овідіополь, в напрямку м.Одеси, в темну пору доби, наближуючись до регульованого перехрестя зазначеної автодороги із автодорогою між промринком «7 км» та житловим масивом «7 небо», заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розраховував на їх відвернення, а саме: був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не зупинився перед перехрестям, на заборонений (червоний) сигнал світлофора, та не надав перевагу у русі автомобілю «Хонда Аккорд», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який здійснював проїзд перехрестя із сторони проминка «7 км», в напрямку житлового масиву «7 небо», на сигнал світлофора, що дозволяє рух (зелений), у результаті чого допустив зіткнення зазначених транспортних засобів.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, отримали тілесні ушкодження наступні особи:

Водій автомобіля «Honda Accord», ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: а) закритої травми голови: крововиливу в м`які тканини голови; б) закритої травми грудної клітки: переломів 4-6-го правих ребер по середньоключичній лінії; перелому 10- 12-го правих ребер по навколохребцевій лінії; переломів 5-8-го лівих ребер по середній паховій лінії; переломів 7-12-го лівих ребер по навколохребцевій лінії; забою лівого купола діафрагми; надривів обох легень біля їх коренів та розриву верхньої частки лівої легені; крововиливу в ліву плевральну порожнину; в) закритої травми живота: перелому обох гілок лівої лобкової кістки в ділянці симфізу; розривів селезінки; розривів печінки та крововиливу в ділянці її воріт; розривів лівої нирки та крововиливу в жирову клітковину заочеревного простору; крововиливу в черевну порожнину, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, від яких 20.11.2020 наступила смерть в лікувальній установі.

Пасажир автомобіля «Honda Accord», ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому акромального кінця лівої ключиці, закритого перелому променевої кістки лівого передпліччя в верхній третині, закритого перелому бічної маси крижі справа з переходом на суглобову поверхню, закритого перелому верхньої гілки лівої лонної кістки, закритих внутрішньо суглобових переломів дахів обох вертлюгових западин, забійної рани верхньої губи, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Пасажир автомобіля «Honda Accord», ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку середнього ступеню з вогнищем забою в області правого зорового бугра, підапоневротичної гематоми задньо-тім`яної області зліва, рани області мочки правої вушної скойки, садна голови, закритих скалкових компресійних переломів тіл 4,5 та 6 грудних хребців, закритих переломів правого поперечного відростка 5 грудного хребця, лівих поперечних відростків 2-5 грудних хребців, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_12 вину визнав у повному обсягу та не заперечує щодо обставин, які були встановлені під час кримінального провадження, та пояснив, що 20 листопада 2020 о 18-00 год. він керуючи автомобілем "Фольксваген Пассат", д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі збоку смт.Овідіополь в бік м.Одеси, на перехресті промтоварний ринок 7 км та ж/м 7 небо, не надав перевагу автомобілю " Хонда Аккорд ", внаслідок чого допустив зіткнення з цим автомобілем. Внаслідок чого постраждали водій та пасажири автомобілю "Хонда Аккорд".

Вина ОСОБА_12 підтверджується наступними доказами.

Показами потерпілої ОСОБА_6 , яка у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_11 є цивільним чоловіком. У нього у власності перебував автомобіль «Хонда Аккорд», д.н.з. НОМЕР_2 . 20.11.2020 близько 17:00 години вона сиділа на передньому пасажирському сидінні, Топліапшілі сидів на задньому пасажирському сидінні справа. Наш автомобіль зупинився перед перехрестям між промринком «7 км» та ж/м «7 небо» на червоний сигнал світлофора на другій смузі нашого напрямку руху. Коли на світлофорі для транспортних засобів нашого напрямку увімкнувся зелений сигнал світлофора, наш автомобіль почав рух, набрав певну швидкість. Після цього вона відчула удар в ліву бічну поверхню нашого автомобіля, та автомобіль почав перевертатись. Через деякий час прибув автомобіль швидкої допомоги, який забрав ОСОБА_14 . Другий автомобіль швидкої допомоги забрав ОСОБА_15 , а третім автомобілем швидкої допомоги вона була доставлена до лікувальної установи. В подальшому я довідалась що ОСОБА_16 помер у лікувальній установі. В результаті ДТП отримала тілесні ушкодження, та проходила лікування.

Показами потерпілої ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні пояснила, що 20 листопада 2020 на телефон її чоловіка подзвонила ОСОБА_6 і повідомила, що її син ОСОБА_11 попав у ДТП в районі промринку 7 км. Після у лікарні помер.

Показами потерпілого ОСОБА_8 , який у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_11 та його цивільна дружина ОСОБА_17 є його знайомими. Ми їхали на автомобілі " Хонда ", за кермом якого був ОСОБА_16 , ОСОБА_17 сиділа на передньому пасажирському сидінні, він сидів на задньому пасажирському сидінні. У зв`язку з перенесеними травмами в результаті ДТП пам`ятає, що стояли на перехресті біля промринку 7 км. Обставин ДТП не пам`ятає.

Показами свідка ОСОБА_19 , який у судовому засіданні пояснив, що 20.11.2020 о 17-24 год., він на своєму автомобілі «Рено Кенго», д.р.н. НОМЕР_3 виїхав на перехрестя автодороги Одеса-Білгород-Дністровський-Монаші, та дороги між промринком 7 км та житловим масивом 7 небо. В автомобілі перебувала дружина ОСОБА_20 . Він виїжджав із сторони ж/м 7 небо та на перехресті мав повертати праворуч в напрямку м.Б-Дністровський. Виїзд на перехрестя він здійснив на увімкнений зелений сигнал світлофора. Відповідно для автомобілів, які виїжджали із сторони проминка, теж був увімкнений зелений сигнал світлофора. Коли він був уже безпосередньо на перехресті, він побачив, що відбулось зіткнення автомобіля Хонда, який виїжджав із сторони проминка, та автомобіля Фольксваген, який рухався із сторони м.Б-Дністровський. Він запитав у водія Фольксвагена, яким чином трапилось ДТП, на що той відповів, що хотів проскочити перехрестя на жовтий сигнал світлофора.

Показами свідка ОСОБА_21 , яка у судовому засіданні пояснила, що 20.11.2020 о 17-24 год., вона з чоловіком на його автомобілі «Рено Кенго», д.р.н. НОМЕР_3 виїхали на перехрестя автодороги Одеса-Білгород-Дністровський-Монаші, та дороги між промринком 7 км та житловим масивом 7 небо. За кермом був чоловік. Наш автомобіль виїжджав із сторони ж/м 7 небо та на перехресті мав повертати праворуч в напрямку м.Б-Дністровський. Виїзд на перехрестя чоловік здійснив на увімкнений зелений сигнал світлофора. Відповідно для автомобілів, які виїжджали із сторони проминка, теж був увімкнений зелений сигнал світлофора. Коли наш автомобіль був уже безпосередньо на перехресті, вона побачила, що відбулось зіткнення автомобіля Хонда, який виїжджав із сторони проминка, та автомобіля Фольксваген, який рухався із сторони м.Б-Дністровський. Чоловік запитав у водія Фольксвагена, яким чином трапилось ДТП, на що той відповів, що хотів проскочити перехрестя на жовтий сигнал світлофора.

Показами свідка ОСОБА_22 , який у судовому засіданні пояснив, що 20.11.2020 в період, ввечері, в темний час доби, він перебував на зупинці маршрутного транспорту на автодорозі Одеса-Б-Дністровський-Монаші Овідіопольського району Одеської області біля проминку «7 км», поряд із перехрестям зазначеної автодороги із автодорогою від проминка на ж/м «7 небо». В певний момент він почув різкий звук автомобіля із сторони перехрестя, а саме автомобіля, що рухався із сторони м.Б-Дністровський. Він звернув увагу на перехрестя і побачив, що відбувається зіткнення передньою частиною автомобіля «Фольксваген», який рухався із сторони м.Б-Дністровський, та лівою бічною частиною автомобіля «Хонда», який виїжджав на перехрестя із сторони проминку. В момент, коли він звернув увагу на перехрестя, тобто в момент зіткнення, для транспортних засобів, які рухались по автодорозі Одеса-Б-Дністровський- Монаші, був увімкнений червоний сигнал світлофора.

Показами свідка ОСОБА_23 , який у судовому засіданні пояснив, що 20.11.2020 він перебував в автомобілі "Фольксваген Пассат", під керуванням ОСОБА_12 . Автомобіль рухався з боку Білгород-Дністровського в бік Одеси. За дорогою він не стежив, так як дивився у телефон. Автомобіль наближався до перехрестя промринок 7 км та ж/м 7 небо. Раптово ОСОБА_12 почав різко гальмувати, коли він звернув увагу на дорогу, то побачив перед авто бік автомобіля Хонда. Далі відбувся удар. На який сигнал світлофора їхав ОСОБА_12 він не бачив.

Показами свідка ОСОБА_24 , який у судовому засіданні пояснив, що 20.11.2020 в період з 17 до 18 год. він на автомобілі «Рено Флюєнс», д.р.н. НОМЕР_4 , рухався по автодорозі із сторони м.Б-Дністровський в напрямку м.Одеси. В його автомобілі був увімкнений відео реєстратор, який виконував відео фіксацію перед автомобілем. Наближуючись до перехрестя промринок 7 км та ж/м 7 небо він побачив, що увімкнувся червоний сигнал світлофора для автомобілів, які їхали в попутному напрямку. Проте безпосередньо перед перехрестям по правій смузі руху його випередив автомобіль Фольксваген, який виїхав та перетинав перехрестя на червоний сигнал світлофора. В цей час справа, на перехрестя виїхав автомобіль Хонда. Через мить відбулось зіткнення зазначених автомобілів. Флеш-накопичувач, на якому міститься ДТП він передав працівникам поліції. Він наближався до перехрестя спочатку із швидкістю 50 км/годину, та знижував швидкість щоб зупинитись перед перехрестям. Швидкість автомобіля Фольксваген вказати не може, але вона була значно більше швидкості мого автомобіля.

Крім того, вина ОСОБА_12 підтверджується наступними доказами:

протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.11.2020, схемою та фототаблицями до нього;

протоколом затримання ОСОБА_12 від 21.11.2020;

постановою про визнання речовими доказами від 21.11.2020

протоколами огляду від 21.11.2020 та 27.11.2020, фототаблецею до неї;

свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 ;

висновком авто-технічної експертизи №21-1206 від 07.04.2021 та фототаблицею до нього;

висновком авто-технічної експертизи №21-1203 від 17.03.2021 та фототаблицею до нього;

висновком транспортно-трасологичної експертизи №21-1204 від 07.04.2021 та фототаблицею до нього;

висновком авто-технічної експертизи №21-2352 від 19.04.2021 та фототаблицею до нього;

висновком судово-медичної експертизи №410 від 03.03.2021;

записом з відеореєстратора;

висновком судово-медичної експертизи №88 від 25.04.2023;

висновком судово-медичної експертизи №87 від 25.04.2023;

ОСОБА_12 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , а також смерть водія ОСОБА_11 , а тому кримінальну відповідальність він повинен нести за ст.286 ч.2 КК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_12 , обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до класифікації тяжких, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, вік, працює монтажником ТОВ "Гермес Груп", не одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Крім того суд надаючи оцінку доводам сторони захисту та потерпілої сторони зазначає, що обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні злочину визнав повністю, у вчиненому розкаявся та сприяв у розкритті злочину, намагався після ДТП надати необхідну допомогу потерпілим, а також в подальшому намагався компенсувати завдану потерпілим шкоду, однак потерпілі відмовились отримувати компенсацію. Водночас потерпілі представник потерпілої наполягали в судовому засіданні, щоб ОСОБА_12 відбував реальну міру покарання, так як із-за безвідповідального ставлення ОСОБА_12 , мають місце важкі та непоправні наслідки, а саме смерть цивільного чоловіка та сина. Прокурор також наполягав визначити покарання ОСОБА_12 у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд також зазначає,що обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_12 є щире та дійове каяття, а також активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення. Обставини, що обтяжують покарання передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Отже суд приймаючи до уваги усі обставини в сукупності зазначає, що ОСОБА_12 керуючи технічно справним джерелом підвищеної небезпеки, вчинив, хоча і з необережності, але шляхом грубого порушення вимог ПДР України в нескладній дорожній обстановці тяжкий злочин із невідворотними наслідками у вигляді смерті людини. Тому ці обставини значно підвищують як суспільну небезпечність особи обвинуваченого, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину. Також суд зобов`язаний прийняти до уваги і позицію потерпілих, які в судовому засіданні наполягали щоб обвинувачений відбував реальну міру покарання.

Отже звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку або із застосуванням ст.69 КК України у даному випадку не буде відповідати принципам справедливості, індивідуалізації призначення покарання та не сприятиме виправленню обвинуваченого й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами та не буде таким, що відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України.

До того ж, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку за обставин, коли наслідками кримінального правопорушення стала смерть особи, не вплине на формування суспільної думки інших осіб про неприпустимість грубого порушення Правил дорожнього руху України та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.

Водночас суд враховуючи усі позитивні вищезазначені характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_12 , його вік, щире та дійове каяття у вчиненому злочині, а тому основне покарання обвинуваченому повинно бути призначене у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, однак у мінімальному розмірі з додатковим покаранням, так як на цей час ОСОБА_12 має право керування транспортними засобами на підставі відповідного посвідчення водія.

При вирішенні цивільних позовів суд дійшов до таких висновків.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Потерпіла ОСОБА_6 подала цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 4162,58 гривні та моральної у розмірі 500000 гривень.

Цивільний позов потерпілої, який обвинувачений визнає частково, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У позовній заяві ОСОБА_6 наведені та обґрунтовані підстави для стягнення компенсації за завдану моральну шкоду, описано в чому саме полягали фізичні та душевні страждання, завдані їй внаслідок ДТП. З моменту отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, позивач змушена була тривалий час лікуватися та проходити курс реабілітації, що спричинило їй як фізичні так і моральні страждання, відбулося порушення нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного особистого життя.

Внаслідок дорожньо-транспортної події, яка сталася, позивачу довелося витрачати свій життєвий час та залучати значні власні фізичні, душевні, моральні зусилля, які були необхідними для відновлення попереднього стану.

Позивач надав до цивільного позову копії фіскальних чеків на підтвердження понесених транспортних витрат 4162,58 грн.

У частині матеріальної шкоди, обвинувачений позов визнав, а тому він у цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У роз`ясненнях, приведених у п.п. 3,7 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 (із змінами, внесеними згідно з пстановою №5 від 25.05.2001) „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" сказане, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями.

На підставі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Щодо стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, суд вважає, що у цій частині вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням самого вчиненого злочину - злочин вчинений з необережності, матеріального стану обвинуваченого, щоб вирок суду у частині цивільного позову був виконуваним, а також засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Потерпіла ОСОБА_6 подала цивільний позов до ПАТ "Страхова група ТАС" про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 41156,39 гривні та моральної у розмірі 2057,82 гривень, витрати на правничу допомогу 21367,50 грн.

Суд вважає, з урахуванням наданих доказів, що позов ОСОБА_6 підлягає задоволенню в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Потерпілий ОСОБА_8 подав цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 57211 гривні та моральної у розмірі 100000 гривень.

Цивільний позов потерпілого, який обвинувачений визнає частково, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У позовній заяві ОСОБА_8 наведені та обґрунтовані підстави для стягнення компенсації за завдану моральну шкоду, описано в чому саме полягали фізичні та душевні страждання, завдані йому внаслідок ДТП. Внаслідок дорожньо-транспортної події, яка сталася, позивачу довелося витрачати свій життєвий час та залучати значні власні фізичні, душевні, моральні зусилля, які були необхідними для відновлення попереднього стану.

Позивач надав до цивільного позову копії фіскальних на підтвердження понесених витрат на суму 57211 грн. на придбання медикаментів та медичних послуг.

У частині матеріальної шкоди, обвинувачений позов визнав, а тому він у цій частині підлягає задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_8 заявив, що отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 20000 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, суд вважає, що у цій частині вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням самого вчиненого злочину - злочин вчинений з необережності, матеріального стану обвинуваченого, щоб вирок суду у частині цивільного позову був виконуваним, а також засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 40000 грн.

Потерпіла ОСОБА_7 подала цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 438670,40 гривні та моральної у розмірі 700000 гривень.

Цивільний позов потерпілої, який обвинувачений визнає частково, підлягає частковому задоволенню.

У частині матеріальної шкоди, обвинувачений позов визнав частково, а тому він у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, суд вважає, що у цій частині вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням самого вчиненого злочину - злочин вчинений з необережності, матеріального стану обвинуваченого, щоб вирок суду у частині цивільного позову був виконуваним, а також засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі грн.

Суд вважає, з урахуванням наданих доказів, що позов ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 438670, 40 грн. та моральної шкоди у розмірі 200000 грн.

Потерпіла ОСОБА_7 подала цивільний позов до ПАТ "Страхова група ТАС" про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 202000 гривні та моральної у розмірі 72000 гривень, витрати на правничу допомогу 5200 грн.

Суд вважає, з урахуванням наданих доказів, що позов ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 130000 грн. та моральної шкоди у розмірі 60000 грн.

Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

Так, відповідно до ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються із, зокрема, витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 4 листопада 1950 року встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Отже, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Згідно з п.4 ч.1 ст.1Закону України від 05липня 2012року №5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного вище Закону).

Відповідно дост.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху». Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим («Двойних проти України», «Гімайдуліна і інших проти України», «East/West Alliance Limited» проти України», «Баришевський проти України»).

Аналізуючи вказане, виходячи із загальних засад справедливості, співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, а також позицію сторони захисту, суд дійшов висновку про відмову у присудженні на користь потерпілих понесених ними витрат на професійну правничу допомогу, оскільки зазначені витрати документально підтверджені не були.

Відповідно до ст.126 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь держави підлягають стягнення процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 6006,35 грн.

Речові докази - «Хонда Аккорд», д.р.н. НОМЕР_2 , "Фольксваген Пассат", д.р.н. НОМЕР_1 , які зберігаються на арештмайданчику, повернути власникам.

Керуючись ст.ст.369,373-376 КПК України, ст.ст.23,1166,1167 ЦК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 23 листопада 2024 року.

Протягом строку застосування домашнього арешту заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце свого проживання в період з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби.

Після набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту скасувати, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримати та доставити до установи відбування покарання.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 4162,58 гривні та моральної у розмірі 500000 гривень, витрати на правничу допомогу 21367,50 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 4162,58 гривні та моральну шкоду в сумі 100000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ПАТ "Страхова група ТАС" про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 41156,39 гривні та моральної у розмірі 2057,82 гривень, витрати на правничу допомогу 21367,50 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ "Страхова група ТАС" на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 41156,39 гривень та моральну шкоду в сумі 2057,82 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 57211 гривень та моральної у розмірі 100000 гривень - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 37211 гривень та моральну шкоду в сумі 40000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 438670,40 гривень та моральної у розмірі 700000 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 438670 гривень 40 копійок та моральну шкоду в сумі 200000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ПАТ "Страхова група ТАС" про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 202000 гривень та моральної у розмірі 72000 гривень - задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ "Страхова група ТАС" на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 130000 гривень та моральну шкоду в сумі 60000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 6006 гривень 35 коп.

Зняти арешт з автомобілів: «Хонда Аккорд», д.р.н. НОМЕР_2 , "Фольксваген Пассат", д.р.н. НОМЕР_1 , накладений на підставі ухвали слідчого судді від 23.11.2020 року.

Речові докази - «Хонда Аккорд», д.р.н. НОМЕР_2 , "Фольксваген Пассат", д.р.н. НОМЕР_1 , які зберігаються на арештмайданчику, повернути власникам.

Вирок може бути оскаржений до палати по кримінальним справам Одеського апеляційного суду на протязі 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1