ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтава від 08 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000537 від 06.07.2024,-

встановила:

Цією ухвалою задоволено частково клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів до 07 листопада 2024 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Івано-Франківськ, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби по мобілізації на особливий період, на час вчинення злочину проходив службу на посаді навідника-оператора 4 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Приймаючи таке судове рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, передбачених п.1,3, ч.1 ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, в якому він підозрюється, особу підозрюваного та неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

З вказаним рішенням не погодився підозрюваний ОСОБА_7 та подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді змінити з можливістю внесення застави.

Вказує, що під час перебування у законній відпустці з підстав народження сина ОСОБА_10 03.05.2024 в нього загострилися тяжкі хвороби, отримані під час виконання службових обов`язків у зоні воєнних дій, що спонукало його звернутись за медичною допомогою. Перебуваючи на лікуванні ОСОБА_7 схопили працівники поліції і передали службі правопорядку ЗСУ м.Івано-Франківськ.

Звертає увагу, що він раніше не судимий, має сім`ю, перебуваючи на фронті отримав контузію і ряд захворювань.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, при вирішення питання щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону слідчий суддя дотримався в повному обсязі.

З матеріалів провадження вбачається, що першим СВ ( з дислокацією в м.Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000537 від 06.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 319 (по стройовій частині) від 08.11.2023, солдата ОСОБА_7 , призначеного телеграмою командувача Десантно-штурмових військ ЗСУ (по особовому складу) від 06.11.2023 № 117/4269 на посаду навідника-оператора 4 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону в/ч НОМЕР_1 , який прибув з в/ч НОМЕР_2 , з 08.11.2023 зараховано в списки особового складу частини на всі види забезпечення, вважати таким що з 08.11.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №174 від 10.06.2024 у відпустку за сімейними обставинами з району зосередження до м. Івано-Франківськ вибув солдат ОСОБА_7 терміном на 10 діб з 10.06.2024 по 19.06.2024 (дата повернення 20.06.2024). Однак, солдат ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, 20.06.2024 не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця служби тимчасового місця дислокації 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону в/ч НОМЕР_1 (польовий табір, розташований поблизу АДРЕСА_2 ), проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_1 , або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління, таким чином перебував за межами в/ч понад три доби, в умовах воєнного стану, та 07.10.2024 був затриманий працівниками Державного бюро розслідувань, чим кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, солдат ОСОБА_7 20.06.2024 не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця служби тимчасового місця дислокації 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону в/ч НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, та незаконно перебував за її межами понад три доби, до 07 жовтня 2024 року.

07.10.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК Українита повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до переконливого висновку про обґрунтованість підозри, оскільки вони підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

При цьому, перевіряючи доводи клопотання слідчого ОСОБА_9 на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 України, вказує те, що підозрюваному, у разі визнання його винуватим, загрожує покарання у виді позбавлення волі від 05 до 10 років, а тому доведено наявність ризиків: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги та враховує твердження апелянта, що він є особою раніше не судимою, має сім`ю, однак вважає, що вищевказані характеризуючі дані про особу підозрюваного не спростовують висновки слідчого судді про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Усупереч твердженням захисника і підозрюваного, щодо неможливості перебування ОСОБА_7 під вартою чи наналежного отримання ним медичної допомоги матеріали справи не містять і стороною захисту під час провадження в суді апеляційної інстанції не надано. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України ОСОБА_7 не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Доводи апеляційної скарги підозрюваного щодо необхідності визначення застави є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до абз 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114- 2, 258-258 - 6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що застосування альтернативного запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Отже, висновки слідчого судді про наявність підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому підстав для його скасування чи зміни, колегія суддів не вбачає.

З огляду на вказане, апеляційна скарга підозрюваного задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтава від 08 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4