ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1814/17 Номер провадження 11-кп/814/54/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000550, за апеляційними скаргами прокурора Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 05 березня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинськ Донецької області, зареєстрованого у с. Гончарі, Шишацького району, фактично проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, раніше судимого 26.06.2012 вироком Полтавського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, звільнений 18.06.2014, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна.

Вирішено долю речових доказів та порядок стягнення процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що він 31 жовтня 2017 року близько о 02 год., з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом розбиття віконного скла таємно проник до будинку господарства ОСОБА_11 , розташованого в АДРЕСА_2 , де вчинив напад поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я на ОСОБА_11 . Так, перебуваючи у спальні, руками схопив її за тулуб та скинув з ліжка на підлогу, де став душити, намагаючись засунути кляп з хустини до рота та заклеїти його липкою стрічкою типу «скотч». Потім з-під подушки на ліжку викрав грошові кошти в сумі 1350 грн., що належать ОСОБА_11 , завдавши їй майнової шкоди на вказану суму та, погрожуючи розправою, покинув будинок.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі, припухлості м`яких тканин верхньої та нижньої губ, крововиливів в слизові оболонки губ, забійної рани на слизовій оболонці верхньої губи, які, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Мотивуючи свої вимоги обвинувачений посилається на порушення кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження. Зазначає, що слідством та судом не було взято до уваги, що інкримінований йому злочин вчинила інша особа.

Посилається на те, що показання в нього відбиралися без участі адвоката з застосуванням фізичного та психологічного тиску.

Також, обвинувачений просить визнати недопустимими доказами протоколи огляду місця події від 31 жовтня 2017 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 (т.1, а.с.187-190, 192-196), висновок експерта №207 від 8 грудня 2017 року (т.1, а.с. 199-203) та протокол проведення слідчого експерименту від 1 листопада 2017 року (т.1 а.с. 234-237), оскільки вони отримані з істотним порушенням КПК України, зокрема у зв`язку з відсутністю дозволу власника на проведення таких дій у його домогосподарстві, порушенням права обвинуваченого на захист під час здійснення цих слідчих дій та тиску на нього з боку правоохоронних органів.

Прокурор в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд при ухваленні вироку не в повній мірі врахував, що обвинувачений неодноразово судимий, вчинив особливо тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, вину у вчиненому не визнав, не вжив заходів до відшкодування шкоди потерпілій. Крім того, призначаючи додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд не визначив, яка саме частинна майна конфіскується. Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу частково та просив суд пом`якшити йому покарання до мінімального, при цьому вказав, що він повністю визнає свою вину та надав суду апеляційної інстанції відповідні пояснення по обставинам справи. Захисник також просив пом`якшити обвинуваченому покарання. Прокурор в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу прокурора частково, а саме в частині визнання частки майна, яке підлягає конфіскації у обвинуваченого.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 не у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та показав, що 31 жовтня 2017 року близько вночі, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибув до господарства ОСОБА_12 в смт Опішня, вулиці та номеру будинку вже не пам`ятає. За допомогою липкої стрічки заклеїв скло на вікні та після цього розбив його. Через розбите скло проник до будинку. В будинку перебувала жінка похилого віку, яку він руками схопив за тулуб та скинув з ліжка на підлогу, де став душити, намагаючись засунути кляп з хустини до рота та заклеїти його липкою стрічкою типу «скотч».

Потім з-під подушки на ліжку викрав грошові кошти в сумі 1350 грн., що належать ОСОБА_11 та покинув будинок так само через вікно.

Після цього скотч спалив, а гроші заховав на території сусіднього господарства, де обвинувачений тимчасово мешкав, у гіллі чи смітті (вже не пам`ятає) за будинком.

Під час того як вчиняв злочин, був одягнений у штани, куртку та светр. У подальшому вказані речі добровільно видав працівникам правоохоронних органів (а.м.п. 192-196 т.1).

ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції не заперечував, що вилучена нитка на віконній рамі будинку, де проживала ОСОБА_12 належить саме йому та була зі светра, який вилучити працівники поліції.

Обвинувачений вказав, що в день затримання було проведено впізнання з потерпілою, де вона впізнала його за голосом, при цьому ОСОБА_8 не заперечував проти даного протоколу впізнання від 31.10.2017.

Також ОСОБА_8 добровільно видав грошові кошти в сумі 1350 грн., якими він незаконно заволодів під час нападу на ОСОБА_12 , що підтверджено заявою (а.м.п.186 т.1).

В суді апеляційної інстанції обвинувачений не заперечував проти законності, належності та допустимості протоколу слідчого експерименту з його участю від 31.10.2017.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини по всім пунктам обвинувачення, підтвердження ним правдивості відображеної інформації у протоколах огляду від 31.10.2017, протоколу впізнання з потерпілою від 31.10.2017, протоколу слідчого експерименту з участю ОСОБА_8 та заяв про добровільну видачу грошей і речей, у колегії суддів відсутні підстави для визнання цих доказів недопустимими.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує результати досудового розслідування, викладені у постанові про закриття кримінального провадження від 16.08.2024. У даному провадженні слідчим ТУ ДБР , розташованого у м. Полтаві була перевірена заява ОСОБА_8 про застосування до нього насильства та психологічного впливу з боку працівників поліції, які здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000550 від 31.10.2017 за ч. 3 ст. 187 КК України.

За результатами слідства, слідчим постановлено: кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000036 від 23.03.2021, закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях службових осіб Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Аналізом даної постанови встановлено, що слідчим вжито всіх передбачених процесуальним законодавством заходів для перевірки фактів, викладених в ухвалі апеляційного суду про повідомлення ОСОБА_8 щодо застосування до нього недозволених методів досудового розслідування. Колегія суддів вважає, що слідчий дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях працівників поліції складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який має неповнолітню дитину, не працює, не має постійного місця проживання, зловживає алкоголем, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. При цьому суд не вбачав обставин, що пом`якшують покарання, а обставинами, що обтяжують покарання визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував як обставини, що пом`якшують покарання добровільне повне відшкодування шкоди та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Адже, як вбачається із заяв обвинуваченого про добровільну видачу викрадених коштів та одягу в якому він перебував під час вчинення злочину, а також його показання під час слідчого експерименту про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, Закладний ОСОБА_13 всіляко допомагав працівникам поліції встановити обставини вчиненого ним злочину, віднайти викрадені кошти та встановити і вилучити речові докази у справі. В подальшому, під час проведення експертизи було встановлено, що вилучена на місці вчинення злочину нитка була зі светра, в який був одягнений обвинувачений під час вчинення нападу на потерпілу і який він добровільно видав під час досудового розслідування працівникам правоохоронних органів.

Крім того, підлягає врахуванню поведінка обвинуваченого в суді апеляційної інстанції. ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, дав викривальні показання щодо себе. На переконання суду апеляційної інстанції, така поведінка ОСОБА_8 свідчить про його щире розкаяння, бажання стати на шлях виправлення.

Таким чином, колегія суддів додатково враховує обставини, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, повне відшкодування шкоди, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Наведені факти дають суду апеляційної інстанції підстави для пом`якшення обвинуваченому покарання до мінімального, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Поряд з цим, звертає увагу на себе та обставина, що судом не визначено частку майна ОСОБА_8 , яка підлягає конфіскації відповідно до інкримінованої статті. Як вбачається із резолютивної частини вироку суду, ОСОБА_8 засуджено до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Вочевидь суд мав на увазі повну конфіскацію майна, проте всупереч вимогам ст. 59 КК України цього не зазначив.

Колегія суддів, з урахуванням свого висновку про пом`якшення покарання обвинуваченому, вважає, що слід визначити 1/2 частини майна, що належить конфіскувати у ОСОБА_8 .

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого із зміненими доводами слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 із внесеними змінами задовольнити.

Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 05 березня 2018 року відносно Закладного ОСОБА_14 в частині призначення покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_8 покарання, призначене за вироком суду за ч. 3 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією частини належного йому майна.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3