Справа № 135/1411/24
Провадження № 1-кс/135/415/24
У Х В А Л А

іменем України

06.11.2024 м. Ладижин

Слідчий суддя Ладижинського міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт майна старшого слідчого ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_5 , погоджене начальником Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 , по кримінальному провадженню №0000017, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області майор поліції ОСОБА_5 , звернувся з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000017 від 18.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Клопотання обґрунтував тим, що 04.11.2024 до відділення поліції №3 Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення про те, що невідомі особи здійснюють завантаження та вивезення деревини в кварталі 63 виділі 2.1 Тульчинського лісництва, де здійснювалася рубка деревини відповідно до лісорубного квитка від 13.10.2023 серії НОМЕР_1 .

04.11.2024 під час огляду місця події в`їзду у квартал 63 Тульчинського лісництва виявлено автомобіль ЗИЛ 131 д.н.з. НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , завантажений відповідно до наданої товарно-транспортної накладної серії ВАА №224755 від 04.11.2024 деревиною дров`яною об`ємом 9,0640 м3, а також виявлено автомобіль УРАЛ 4320 д.н.з. НОМЕР_4 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ОСОБА_4 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , завантажений відповідно до наданої товарно-транспортної накладної серії ВАА №224756 від 04.11.2024 деревиною дров`яною об`ємом 8,3040 м3.

Після проведеного огляду автомобіль ЗИЛ 131 д.н.з. НОМЕР_2 , завантажений деревиною дров`яною об`ємом 9,0640 м3 та автомобіль УРАЛ 4320 д.н.з. НОМЕР_4 , завантажений деревиною дров`яною об`ємом 8,3040 м3 тимчасово вилучені, постановою слідчого від 04.11.2024 визнані речовим доказом у кримінальному провадженні №0000017 та поміщені на зберігання на територію спецмайданчика тимчасово затриманих транспортних засобів відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою: Вінницька область, Гайсинський район, м. Ладижин, вул. П. Кравчика, 4.

Тимчасовевилучене в ході огляду місця події 04.11.2024 майно має істотне значення для кримінального провадження, оскільки безпосередньо є об`єктом злочину та може бути використано під час проведення судових експертиз, інших слідчих дій для з`ясування дійсних обставин події.

Слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучене в ході проведення огляду місця події майно,а саме:автомобіль ЗИЛ 131 д.н.з. НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль УРАЛ 4320 д.н.з. НОМЕР_4 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ОСОБА_4 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 з позбавленням права користування, розпоряджання та відчуження.

Слідчий СВ ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просить розглядати клопотання про арешт майна без його участі, клопотання підтримує повністю та просить його задовольнити.

Особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, пояснив, що він та його дружина є власниками автомобіля ЗИЛ 131 д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіля УРАЛ 4320 д.н.з. НОМЕР_4 , якими він здійснює перевезення вантажів. 04.11.2024 він за цивільно-правовою угодою, укладеною з ТОВ «Лакоста», приїхав в с.Заозерне, де на підставі відповідних товарно-транспортних, виписаних ДП «Тульчинський райарголіс» Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Віноблагроліс», на його транспортні засоби було навантажено деревину для перевезення. У подальшому поліцейськими транспортні засоби з навантаженою на них деревиною були вилучені.

Особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого з підстав, які зазначив ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя приходить до наступного:

Виходячи із положень ст.131 КПК України арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст.132 КПК України визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Тобто заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Однак, з клопотання слідчого вбачається, що при підготовці клопотання слідчий не дотримався вищезазначених вимог закону.

Як вбачається з матеріалів клопотання та доданих до нього документів СВ ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000017 від 18.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, за повідомленням оперуповноваженого Гайсинського РВ УСБУ у Вінницькій області старшого лейтенанта ОСОБА_7 щодо виявлення факту незаконної порубки лісу.

04.11.2024 під час огляду місця події в`їзду у квартал 63 Тульчинського лісництва виявлено та тимчасово вилучено автомобіль ЗИЛ 131 д.н.з. НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 , завантажений відповідно до наданої товарно-транспортної накладної серії ВАА №224755 від 04.11.2024 деревиною дров`яною об`ємом 9,0640 м3, а також автомобіль УРАЛ 4320 д.н.з. НОМЕР_4 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ОСОБА_4 , завантажений відповідно до наданої товарно-транспортної накладної серії ВАА №224756 від 04.11.2024 деревиною дров`яною об`ємом 8,3040 м3, які постановою слідчого від 04.11.2024 визнані речовим доказом у кримінальному провадженні №0000017 та поміщені на зберігання на територію спецмайданчика тимчасово затриманих транспортних засобів відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою: Вінницька область, Гайсинський район, м. Ладижин, вул. П. Кравчика, 4.

Під час розгляду клопотання про арешт майна слідчим суддею досліджено надані власниками майна докази, та встановлено відсутність правових підстав для арешту майна, вилученого в ході проведення огляду місця події 04.11.2024.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою забезпечення збереження речових доказів.

Проте, в порушення вимог ст.171 КПК України, звертаючись із клопотанням про арешт майна, слідчий лише формально послався на те, що вказане майно відповідає критеріям ст.98 КПК України, не обґрунтувавши свою позицію.

Слідчий суддя приймає до уваги, що ні слідчим, ні прокурором не було доведено, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тобто, є засобом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки надані власником майна товарно-транспортні накладні підтверджують факт перевезення деревини законним шляхом.

Доказів, які б свідчили про те, що дана деревина та автомобілі є знаряддям вчинення злочину або набута протиправним шляхом, матеріали справи не містять.

Уподаному в клопотанні слідчим не конкретизовано, не обґрунтовано як само по собі накладення арешту на майно, а саме на: автомобіль ЗИЛ 131 д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіль УРАЛ 4320 д.н.з. НОМЕР_4 , може бути використано в рамках даного кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого саме ч.1 ст.246 КК Украйни.

З огляду на все вищевикладене, суд дійшов висновку, що слідчим не доведені правові підстави та мету накладання арешту на майно, а саме автомобіль ЗИЛ 131 д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , та автомобіль УРАЛ 4320 д.н.з. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_4 , можливість використання зазначеного майна як доказу у кримінальному провадженні, з клопотання не вбачається, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тобто втручання у права власників у даному конкретному випадку не відповідає вимогам законності і може розцінюватися як свавільне.

Отже, клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль ЗИЛ 131 д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , та автомобіль УРАЛ 4320 д.н.з. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_4 , з позбавленням права користування, розпоряджання та відчуження, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 132, 170-173, 175, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання про арешт майна старшого слідчого ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_5 , погоджене начальником Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 , по кримінальному провадженню №0000017, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, проте не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складений 08.11.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1