Справа № 756/6247/24
Провадження № 1-кс/756/1313/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному проваджені, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000205 від 11.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

УСТАНОВИВ:

Прокурор Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному проваджені, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000205 від 11.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що слідчим відділом Оболонського УП ГУНП у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000205 від 11.01.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 190 КК України. Досудовим розслідування встановлено, що приблизно у серпні 2018 року, невстановлені досудовим розслідуванням особи, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно заволоділи документами, які посвідчують право власності на нерухоме майно, а саме, земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :85:042:0007 та житловим будинком на ній, що належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також незаконно заволоділи земельною ділянкою площею 0,950 га, кадастровий номер :85:042:0041 за адресою: АДРЕСА_2 , земельною ділянкою площею 0,0641 га, кадастровий номер :85:042:0035, за адресою: АДРЕСА_1 , які перебувають у користуванні ОСОБА_4 , та в подальшому за допомогою підроблених документів, незаконно заволоділи вказаним майном, чим спричинили ОСОБА_4 , майнову шкоду в особливо великих розмірах.

13.05.2024 у даному кримінальному проваджені, на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва № 756/5840/24 від 08.05.2024, проведено обшук за місцем проживання фігуранта вказаного провадження, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого було виявлено та вилучено наступне: 1) опис документів, що подано до ЦНАП на ім`я ОСОБА_6 ; 2) опис документів, що подано до ЦНАП на ім`я ОСОБА_6 ; 3) інформацію щодо декларування місця проживання на імя ОСОБА_6 від 21.03.2023 № 101098213; 4)витяг з державного реєстру актів цивільного стану на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; 5) паперовий конверт з чорновими записами «НОМЕР_15 (5483) ІНФОРМАЦІЯ_3 »; 6) свідоцтво про народження на імя ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 7) свідоцтво про НОМЕР_1 на імя ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; 8) заяву ОСОБА_7 , від 24.10.2023 на бланку № НОМЕР_2 ; 9) заяву ОСОБА_7 від 24.10.2023 на бланку № НОМЕР_3 ; 10) заяву ОСОБА_7 від 24.10.2023 на бланку № НОМЕР_4 ; 11) паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; 12) рішення про відмову в проведення реєстраційних дій від 20.11.2023 № 70294607; 13) інформаційну довідку КВ-2023 № 28409 від 07.09.2023; 14) Копію паспорту на ім`я ОСОБА_7 ; 15) технічний паспорт на будинок АДРЕСА_4 ; 16) договір дарування 1/2 частини житлового будинку на бланку НАО 607207 та витяг на бланку ЕЕН 238558; 17) договір дарування 1/2 частини житлового будинку на бланку НАО 607207 та витяг на бланку НАО 607209; 18) витяг з Державного реєстру на бланку ЕЕН 238559; 19) Договір № кп № 01346 від 09.01.2020; 20) вирок від 17.05.2022 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 21) Копію договору міни квартири від 18.05.2000; 22) Копію договору міни квартири від 18.05.2000; 23) копія ІПНП на ім`я ОСОБА_11 ; 24) Ухвала іменем України від від 13.12.2021 відносно ОСОБА_12 , 25) сім карта «лайфселл» № НОМЕР_6 ; 26) Конверт із написом « НОМЕР_7 »; 27) Форвардний контракт (договір) на купівлю автомобіля марки ВМW н.з. НОМЕР_8 ; 28) Сім карта «лайфселл» НОМЕР_9 ; 29) Сім карту «Лайфселл» НОМЕР_10 ; 30) мобільний телефон марки «Samsung» в корпусі чорного кольору, який на момент вилучення має пошкодження на вході зарядного пристрою, в якому наявні сім карти «лафйселл» НОМЕР_11 та «водафон» № НОМЕР_12 ; 31) мобільний телефон марки «Айфон ікс ес», який перебуває у поламаному стані, в якому знаходиться сім карга ПрАТ «Київстар» НОМЕР_13 , та сім карта № НОМЕР_14 ; 32) Сім карту «Лайфселл» № НОМЕР_14 ; 33) сім карту «водафон» мобільного оператора ПрАТ «Водафон»; 34) Сім карту «водафон», яку вилучено з автомобіля «Моторола»; 35) Мобільний телефон марки «Айфон 15 про макс» у прозорому чохлі. Вказане майно постановою слідчого було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що вказані предмети та документи органом досудового розслідування визнано речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 98 КПК України, а тому з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду, на переконання прокурора, відповідно до вимог статей 167, 170 КПК України існують достатні підстави для накладення арешту на майно, що було вилучене в ході проведення вказаних слідчих (розшукових) дій, оскільки незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Прокурор в судове засідання не з`явився. При цьому, прокурор Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд клопотання без його участі.

ОСОБА_13 , ОСОБА_5 та їх захисники у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися, при цьому, у судовому засіданні від 30.05.2024 заперечували щодо задоволення клопотання.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до наступного висновку.

У провадженні СВ Оболонського управління поліції ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження за №0000205 від 11.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення ВП № 1 Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_14 від 13.05.2024 вилучене під час обшуку, проведеного 13.05.2024 майно, перелік якого зазначено в клопотанні прокурора, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000205 від 11.01.2019.

15.05.2024 прокурор Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а тому слідчий суддя вважає, що прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням у межах строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти відповідно до положень КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню, оскільки відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Положення норм КПК України в частині застосування заходів забезпечення кримінального провадження якими обмежується право власності узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону, оскільки ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошує на тому, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (рішення у справах «Жушман проти України» від 28.05.2009, «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008).

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції» від 25.06.1996, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 та «Малама проти Греції» від 01.03.2001).

На переконання слідчого судді, сторона обвинувачення у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилається у клопотанні щодо наявності правових підстав для накладення арешту на майно перелік, якого зазначено у клопотанні.

Незважаючи на те, що постановою слідчого від 13.05.2024 зазначене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, прокурором у клопотанні не доведено наявність підстав для накладення на нього арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Наявність постанови про визнання цього майна речовим доказом у кримінальному провадженні, на яку сторона обвинувачення просить накласти арешт, не встановлює обов`язку слідчого судді або суду накласти арешт на вказане майно. При накладенні арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Як з тексту клопотання про арешт майна, так і постанови від 13.05.2024 про визнання зазначеного вище майна речовими доказами у кримінальному провадженні не вбачається правових підстав для застосування щодо вказаного майна заходу забезпечення, оскільки як постанова від 13.05.2024, так і клопотання прокурора не містить належного обґрунтування обставин, на підставі яких прокурор вважає, що незастосування арешту до зазначеного майна призведе до негативних наслідків, оскільки долучені до клопотання копії документів, з урахуванням відомостей, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні (фабули), не містять в обґрунтування даних, що свідчили б про існування сукупності підстав чи розумних підозр «поза розумним сумнівом» вважати, що вилучене майно може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або є об`єктом кримінально протиправних дій або таким, що набуте кримінально протиправним шляхом, та є предметом доказування.

Відтак, накладення арешту на вилучене під час проведеного 13.05.2024 майно не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи і за вказаних обставин явно порушує справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює застосування такого засобу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, про що просить прокурор, а відтак клопотання задоволенню не підлягає.

Таким чином, сторона обвинувачення в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості згідно ст. 94 КПК України належним чином оцінити докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно слід відмовити.

Органу досудового розслідування врахувати, що на підставі положення ч. 3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись статтями 131-132, 170-173, 309, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному проваджені, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000205 від 11.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - відмовити.

Органу досудового розслідування врахувати, що на підставі положення ч. 3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 17.06.2024 о 17 год. 45 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1