Справа № 572/504/23
У Х В А Л А
15 листопада 2024 року Сарненський районний суд Рівненської області в складі :
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження :
прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
у кримінальному провадженні про обвинувачення за ч.1 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України,
ВСТАНОВИВ :
В провадженні Сарненського районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.1 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України.
В судовому засіданні під час розгляду даного провадження по суті прокурором повторно заявлено клопотання про продовження терміну дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Так, ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2024 року за клопотанням прокурора було продовжено дію обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перебіг якого закінчується 19 листопада 2024 року.
В обґрунтування заявленого клопотання сторона обвинувачення посилається на те, що на даний час не зникли та продовжують існувати ризики, що були підставою для обрання застосованого відносно обвинуваченого запобіжного заходу.
Так, відповідно до змісту клопотання, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні, в тому числі, тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, після вчинення якого, відповідно до обвинувального акту залишив потерпілу, яка перебувала у небезпечному для життя стані, без допомоги, а на даний час не припинили існування ризиків, які були підставою для обрання вказаного вище запобіжного заходу, а саме : можливість незаконного впливу на свідків, що не допитані на даній стадії процесу, крім цього, прокурор вважає, що продовжує існувати такий ризик, як можливість переховуватись від суду (враховуючи тяжкість інкримінованого діяння).
Отже, прокурор вважає, що на даний час продовжують існувати певні ризики - можливість переховуватись від суду (з урахуванням тих обставин, що одразу після події обвинувачений залишив місце дорожньо-транспортної події) та впливати незаконно на свідків, що є підставою для продовження застосованого судом запобіжного заходу.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила продовжити строк дії обраного запобіжного заходу.
Обвинувачений в судовому засіданні просить змінити обраний відносно нього запобіжний захід на більш м`який.
Захисник, в судовому засіданні, як і попередньо, вказує, що його підзахисний безпідставно обвинувачується за ч.3 ст.286-1 КК України, в діях останнього відсутній вказаний склад злочину, а докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_5 , є недопустимими. Отже, захисник просить врахувати, що у разі визнання судом обвинуваченого винним за ч.1 ст.135 КК України, на даний час останній вже відбув покарання, яке може бути призначено судом за вчиненні вказаного діяння.
Захисник просить врахувати, що вказані стороною обвинувачення ризики на даний час втратили актуальність.
В свою чергу, сторона захисту повторно подала клопотання про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який.
Відповідно до положень ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються : під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.
Метою застосування запобіжного заходу є, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, в тому числі, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі, переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду.
Згідно ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є обов`язковою до застосування на території України, кожен має право на свободу та особисту недоторканість, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
На підтвердження ризиків, передбачених ст.177 КПК України, прокурором було зазначено, що ОСОБА_5 має можливість впливу на свідків, крім цього, може переховуватись від суду.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України - запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою було враховано, що ОСОБА_5 обвинувачується саме у вчиненні тяжкого злочину, а тому з огляду тяжкість злочину, що інкримінується обвинуваченому та термін покарання, який може бути призначено останньому в разі доведення його вини, є ймовірність того, що обвинувачений може ухилитись від суду.
Суд вважає, що клопотання прокурора відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону, оскільки не припинив існувати ризик, передбачений ст.177 КПК України, а саме : можливість переховуватись від суду (з огляду на повне невизнання обвинуваченим вини за ч.3 ст.286-1 КК України та з огляду на ті обставини, що кримінальне провадження перебуває на завершальній стадії судового провадження.
В той же час суд вважає таким, що припинив існування такий ризик, вказаний у клопотанні стороною обвинувачення, як можливість незаконного впливу на свідків, які на даний час допитані судом, через що вказаний ризик не приймається судом до уваги про вирішенні питання можливості продовження дії запобіжного заходу.
Отже, суд вважає обґрунтованим ризик, наведений прокурором - можливість переховуватись від слідства та суду.
Сторонами кримінального провадження не надано доказів та не наведено аргументів того, що припинили існувати ризики, що були підставою для обрання відносно обвинуваченого зпобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Таким чином, суд дійшов висновку, що прокурором доведено необхідність продовження строку дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки не припинили існувати на даний час ризики, які були підставою для обрання вказаного запобіжного заходу, а тому клопотання прокурора підлягає до задоволення.
Згідно із положеннями ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Однак, враховуючи зміст ч.4 ст.183 КПК України, судом в даному випадку не визначається розмір застави.
Сторона захисту повторно подала клопотання про зміну обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого, на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою.
Судом враховано, що аналогічне клопотання сторони захисту неодноразово розглядалось судом у попередніх судових засіданнях в межах даного кримінального провадження. Нових обставин, які б мали бути підставою для зміни обраного щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу, як і попередньо, сторона захисту не повідомила.
В обґрунтування заявленого клопотання сторона захисту, повторно посилається на ті обставини, що обвинувачений безпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, оскільки докази в даному кримінальному провадженні жодним чином не доводять вину обвинуваченого за ч.3 ст.286-1 КК України, через що обраний відносно нього запобіжний захід не є виправданим.
В даному випадку судом не приймаються до уваги заперечення захисника, якими останній обгрунтовував недоцільність продовження строку обраного відносно підзахисного запобіжного заходу та просив його змінити на більш м`який, оскільки в даному випадку судом не вирішується питання доведеності вини обвинуваченого.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Відтак, при вирішенні питання застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу суд не вирішує питання доведеності вини обвинуваченого, через що не здійснює аналіз доказів, які надаються сторонами кримінального провадження щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого діяння.
Таким чином, суд дійшов висновку, що підстав для зміни запобіжного заходу, обраного судом щодо ОСОБА_5 на більш м`який, немає, а тому клопотання захисника не підлягає до задоволення.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 176,177,178,183,193,194,196,197 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Місцем попереднього увязнення є Рівненський слідчий ізолятор.
Строк дії ухвали про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів з дня взяття під варту, тобто до 14 січня 2025 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя