УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року

м. Київ

Справа № 537/5091/21

Провадження № 51-3988 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 травня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2024 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ), раніше судимого, останній раз вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 березня 2021 року зі змінами, внесеними вироком Полтавського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року, за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 травня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі положень ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 березня 2021 року зі змінами, внесеними вироком Полтавського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року, до призначеного за цим вироком покарання остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 роки і 1 місяць позбавлення волі.

Застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взято його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з 04 травня 2023 року. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_4 14 серпня 2021 року, близько 18 год. 30 хв., неподалік КОНМП Кременчуцька міська лікарня «Правобережна» за адресою: буд. 9, вул. Генерала Манагарова у м. Кременчук Полтавської області, умисно, з корисливим мотивом, повторно, відкрито заволодів вудилищем (вудочкою) марки «Expert winner im8 Caron Spin 240» із котушкою марки «FddIDC7000», сумкою з мобільним телефоном марки «Xiaomi» марки «Redmi 9 4|64 GB» IMEI1: НОМЕР_1 , 2: НОМЕР_2 , які належали ОСОБА_5 , застосувавши до нього насильство, яке не є небезпечним для його життя чи здоров`я, чим завдав потерпілому майнову шкоду на загальну суму 3 750 грн.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2024 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані судові рішення скасувати й закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з недоведеністю його винуватості.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано дійшли висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки судові рішення ґрунтуються на припущеннях, неналежних та недопустимих доказах, здобутих з грубим порушенням вимог закону.

Стверджує, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні докази, які б доводили наявність у ОСОБА_4 умислу, спрямованого на повторне, відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_5 .

Вважає, що надані стороною обвинувачення докази підтверджують лише факт вчинення кримінального правопорушення, однак не доводять його винуватість у його вчиненні.

Вказує, що покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , протоколи слідчих експериментів за їх участю підтверджують, що особа, яку вони спостерігали, була у масці, обличчя видно не було і впізнати цю особу вони не можуть.

Звертає увагу, що не було проведено дактилоскопічну експертизу предмету злочину (вудки), на якому могли зберегтися відбитки пальців злочинця.

Зазначає, що показання свідків та потерпілого мають розбіжності щодо можливості впізнання особи, яка вчинила злочини, у зв`язку з наявністю на її обличчі маски.

Вважає, що суд належним чином не врахував показання свідка ОСОБА_8 , які свідчать про те, що ОСОБА_4 приніс йому телефон «Xiaomi» марки «Redmi», який знайшов біля будинку АДРЕСА_2 , щоб продати.

Вказує, що протоколи пред`явлення особи для впізнання від 09.09.2021 за участю свідка ОСОБА_9 та від 26.08.2021 за участю свідка ОСОБА_8 є недопустимими доказами, оскільки впізнання проведено за фотознімками, тоді як чинне законодавство допускає таке впізнання лише за неможливості безпосередньої участі обвинуваченого.

Крім цього, засуджений вважає, що суд першої інстанції неправомірно при призначенні покарання застосував положення ст. 71 КК України та призначив покарання за сукупністю вироків.

Також стверджує, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою неповноту судового розгляду, допущену судом першої інстанції, формально розглянув подану на вирок апеляційну скаргу, належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_4 щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, не задовольнив клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_10 , не дослідив всі докази, тому вбачає, що ухвала Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2024 року не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги засудженого щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.

При цьому Верховний Суд звертає увагу, що доводи касаційної скарги засудженого здебільшого зводяться саме до незгоди з оцінкою конкретних доказів та сукупності досліджених доказів судом першої інстанції на предмет доведеності ними конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення та винуватості особи в цілому, що за відсутності обґрунтованих доводів про допущені порушення вимог КПК України при оцінці цих доказів не відноситься до предмету перевірки касаційного суду.

Щодо тверджень засудженого ОСОБА_4 про відсутність достатніх доказів для доведення його винуватості, а також про відсутність у нього умислу, спрямованого на повторне, відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_5 , поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, колегія суддів касаційного суду вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Зі змісту ухвали апеляційного суду від 14 травня 2024 року вбачається, що доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 за змістом здебільшого є аналогічними доводам його апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , обґрунтовано вказав, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджується дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну і об`єктивну оцінку.

Зі змісту вироку вбачається, що, обґрунтовуючи свій висновок про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції послався на:

показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він у серпні 2021 року у АДРЕСА_2 у кущах побачив сумку темного кольору, яку штовхнув, й з неї випав мобільний телефон. Оскільки ОСОБА_4 мав потребу у грошових коштах, то одразу продав цей телефон за 500-600 грн своєму знайомому ОСОБА_8 , який мешкає в цьому будинку, займається ремонтом та купівлею-продажем мобільних телефонів;

показання потерпілого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні пояснив, що 14.08.2021, близько 18:00, повертаючись додому, у дворі поліклініки АДРЕСА_3 він несподівано відчув зі спини удар по голові, від якого втратив свідомість та впав на асфальт. Коли прийшов до тями, навколо перебували діти віком 10-12 років та молодий чоловік, які допомогли йому піднятися та викликали поліцію, швидку медичну допомогу. Тоді ОСОБА_5 виявив, що у нього забрали вудку з катушкою та сумку з мобільним телефоном;

показання свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що 14.08.2021, близько 18:30, ідучи додому через двір поліклініки АДРЕСА_3 назустріч йому вибіг молодий чоловік, який тримав у руках вудку, був у масці, яка закривала його обличчя, був одягнений у чорний одяг (шорти та футболку). Незнайомого чоловіка свідок бачив лише мить і не запам'ятав. Далі у дворі поліклініки свідок побачив, що на асфальті лежав чоловік у калюжі крові, без свідомості. ОСОБА_6 як лікар надав першу медичну допомогу чоловіку, викликав швидку медичну допомогу, поліцію. Коли потерпілий прийшов до тями, то повідомив, що у нього пропали речі. Діти, які були поряд, повідомили, що невідомий чоловік, який вчинив напад, побіг в сторону АДРЕСА_4 ;

показання свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що 14-15 серпня 2021 року у світлу пору доби він знаходився у АДРЕСА_5 . Побачив, як ОСОБА_4 біг зі сторони поліклініки АДРЕСА_3 , повз під`їздів будинку, де знаходився ОСОБА_9 , в сторону ЖЕК з торця будинку, після чого повернув за ріг будинку в сторону садка. При цьому в руках у ОСОБА_4 були вудка та невелика сумка/рюкзак чорного кольору. ОСОБА_4 був одягнутий в футболку та шорти темного кольору, темні кросівки з білою підошвою. ОСОБА_9 дуже добре бачив обличчя ОСОБА_4 , адже маска на його обличчі була приспущена таким чином, що обличчя було добре видно. ОСОБА_9 добре запам`ятав дату і назвав її майже через 2 роки з моменту події, оскільки це трапилося у рік до війни перед днем народження його сина. Також зазначив, що добре знає ОСОБА_4 , оскільки раніше неодноразово з ним спілкувався;

показання свідка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що 14.08.2021, близько 18:30, він знаходився у дворі біля будинку по АДРЕСА_5 , де побачив чоловіка з вудкою в руках, який, озираючись назад, пробіг за ріг будинку на відстані 20 м від нього, після чого зник з поля його зору. Цього чоловіка свідок не запам'ятав, але вказав, що він був у масці, яка закривала його обличчя, одягнений був у чорні шорти та футболку;

показання свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_6 , займається ремонтом, купівлею-продажем мобільних телефонів. 14.08.2021, близько 19:00, до нього додому прийшов ОСОБА_4 , якого він знає близько 15 років, та запропонував купити у нього мобільний телефон «Xiaomi», модель «Redmi», що свідок і зробив.

Крім цього, суд послався на протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.09.2021 року, де свідок ОСОБА_9 впізнав по фото ОСОБА_4 за загальними рисами обличчя.

Також суд послався на протокол проведення слідчого експерименту від 09.09.2021 року за участю свідка ОСОБА_9 , який показав, як у серпні 2021 року, близько 18-19 години, у дворі будинку АДРЕСА_5 він сидів на лавці та бачив, як ОСОБА_11 , озираючись назад, пробігав зі сторони поліклініки АДРЕСА_3 в напрямку ПТУ № 6. У ОСОБА_12 в руках була вудка та сумка чорного кольору, одягнений він був у темний одяг.

Судом також було взято до уваги протокол огляду місця події від 14.08.2021, згідно з яким було оглянуто відкриту земельну ділянку біля будинку АДРЕСА_5 . При цьому у дворі будинку біля окремої одноповерхової будівлі у кущах виявлено та вилучено вудку марки «Expert winner» із котушкою марки «FddlDC7000».

Також суд послався на протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.08.2021, згідно з яким свідок ОСОБА_8 впізнав по фото ОСОБА_4 як особу, яка продала йому мобільний телефон «Xiaomi», модель «Redmi», та надав слідчому фото мобільного телефону з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 , який придбав у ОСОБА_4 .

Оцінивши указані вище та інші докази, покладені в основу вироку, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України.

Щодо доводів засудженого ОСОБА_4 про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив і не спростував доводів поданої на вирок суду першої інстанції апеляційної скарги, колегія суддів касаційного суду вважає їх необґрунтованими з таких підстав.

Зі змісту ухвали апеляційного суду від 14 травня 2024 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 просив виправдати його у зв`язку із недоведеністю, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення за ч. 2 ст.186 КК України вчинене ним.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого щодо неправильного встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, неправильної оцінки доказів, щодо недоведеності винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому злочину, апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та дати правильну оцінку вчиненому, з чим погоджується і Верховний Суд.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , обґрунтовано вказав, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Апеляційний суд, перевіривши вирок в частині доводів щодо розбіжностей в показах свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 щодо наявності захисної маски на обличчі обвинуваченого, обґрунтовано вказав, що вони не спростовують винуватість ОСОБА_4 , оскільки показання свідків узгоджуються в частині наявності маски на обличчі обвинуваченого та його одягу. Разом з тим ОСОБА_9 зазначив, що маска була розташована таким чином, що свідок без сумніву міг впізнати ОСОБА_4 , з яким раніше неодноразово спільно вживав спиртні напої.

Крім цього, апеляційний суд обґрунтовано звернув увагу на те, що, оскільки під час допиту у суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 був приведений до присяги відповідно до ч. 2 ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, немає підстав ставити під сумнів надані ним свідчення. При цьому обставини попереднього знайомства свідка ОСОБА_9 із обвинуваченим не впливають на той факт, що ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_4 .

У зв?язку з цим колегія суддів апеляційного суду не знайшла підстав для виклику та допиту свідка ОСОБА_10 , який, на думку обвинуваченого, міг заперечити факт спільного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_9 та ОСОБА_4 .

Апеляційний суд також обґрунтовано вказав, що не проведення дослідження щодо наявності відбитків пальців на вудці, яка була виявлена та вилучена під час огляду від 14.08.2021 земельної ділянки поблизу буд. АДРЕСА_5 , не свідчить про неповноту судового розгляду та не ставить під сумнів висновок суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Окрім цього апеляційним судом також належним чином перевірено і спростовано доводи про те, що судом першої інстанції безпідставно було взято до уваги протоколи пред'явленняособи для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , оскільки вказану слідчу дію було проведено по фотокарткам за відсутності самого ОСОБА_4 .

Судом зазначено, що ця слідча дія проводилася з дотриманням вимог ч. 6 ст. 228 КПК України, й обов`язковість обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками за можливості провести впізнання за участю самої особи законодавством не передбачена, що відповідає позиції, викладеній в постанові об`єднаної палати ККС ВС від 25.09.2023 у справі № 208/2160/18.

Твердження касаційної скарги засудженого про те, що судом першої інстанції було неправомірно при призначенні покарання застосовано положення ст. 71 КК України також є необґрунтованими.

Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, ОСОБА_4 після постановлення попереднього вироку місцевого суду, але до повного відбуття покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, тому суд, дотримуючись вимог закону, до покарання у виді позбавлення волі, призначеного за новим вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 03 березня 2021 року, зі змінами внесеними вироком Полтавського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року.

Також не вбачаються обґрунтованими й доводи засудженого про порушення апеляційним судом положень ст. 23, ч. 3 ст. 404 КПК України щодо безпосередності дослідження обставин провадження, оскільки повторне дослідження обставин провадження є правом, а не обов`язком апеляційного суду, яке здійснюється за умови переконання суду в тому, що таке дослідження в суді першої інстанції було здійснено неповно або з порушеннями. При цьому іншої оцінки окремим доказам, порівняно з оцінкою цих доказів місцевим судом, суд апеляційної інстанції не надавав.

Полтавський апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_4 й обґрунтовано залишив її без задоволення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Переконливих доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 травня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2024 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3