Справа №700/476/24
Провадження №1-кп/700/94/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року селище Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Лисянка обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000649, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 травня 2024 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Лисянка Лисянського району Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, одруженого, депутатом не являється, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні рішення у справі

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000649, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 травня 2024 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України надійшов до Лисянського районного суду Черкаської області 05 червня 2024 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2024 року справа передана у провадження судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 10 червня 2024 року проведення підготовчого засідання у кримінальному провадженні призначено на 10 годину 30 хвилин 12 червня 2024 року.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 17 червня 2024 року підготовче провадження закінчено та кримінальне провадження призначене до судового розгляду в загальному порядку на 11 годину 30 хвилин 20 червня 2024 року та у зв`язку з неявкою учасників процесу в судове засідання, розгляд справи було відкладено на 10 годину 22 липня 2024 року, яке через перебуванням судді на лікарняному знято з розгляду та призначено на 10 годину 26 серпня 2024 року.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 обнувачується у тому, що він у 2022 року (точну дату і час встановити не виявилось можливим), знаходячись в лісосмузі неподалік смт. Лисянка, Звенигородського району Черкаської області знайшов під деревом, тим самим незаконно придбав, один мисливський магазинний карабін. Після чого діючи умисно, ігноруючи вимоги «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, які забороняють носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут без відповідного дозволу вогнепальної зброї та боєприпасів, переслідуючи мету незаконного поводження з вогнепальною зброєю, в той же день незаконно переніс та залишив зазначений предмет на зберігання до приміщення домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому свідомо знаючи, що предмет, який він зберігає є вогнепальною зброєю, на право зберігання якого необхідний передбачений законом дозвіл, тим самим став зберігати його у приміщенні домоволодіння без передбаченого законом дозволу. Так, 20.05.2024 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено: предмет зовні схожий на вогнепальну зброю, яка згідно висновку содової - балістичної експертизи №СЕ-19/124-24/7887-БЛ від 28.05.2024 є мисливським магазинним карабіном КО - 44, калібру 7,62х53, номер ствола НОМЕР_1 , номер кришки магазинної коробки НОМЕР_2 , промислового виробництва Іжевського механічного заводу, м. Іжевськ, СРСР, 1945 року виготовлення, конструкція якого змінена шляхом нарізання різьби на дульному зрізі та відноситься до нарізної вогнепальної зброї, котра придатна до стрільби.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - придбання, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

В судовому засіданні 26.08.2024 після оголошення прокурором обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, викладені у ньому обставини відповідають фактичним обставинам справи, він визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України і бажає давати показання.

Судом запропоновано учасникам справи визначити обсяг доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_3 зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, обвинувачений визнав свою вину та не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, підстави для сумніву щодо добровільності його позиції відсутні, а тому вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. З огляду на викладене просить суд обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого та які стосуються речових доказів та судових витрат.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти запропонованого прокурором порядку дослідження доказів.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано що вони усвідомлюють неможливість у подальшому оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення частини 3 статті 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи.

За таких обставин, суд, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України, постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого та які стосуючться речових доказів та судових витрат.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Пунктом 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи "Стосовно спрощення кримінального правосуддя" визначено, що оскільки при процедурі "заява підсудного про визнання вини" від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) "Девеер проти Бельгії" (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України визнав повністю і надав пояснення, ідентичні викладеним в обвинувальному акті. У вчиненому він щиро розкаюється і просить суд суворо його не карати.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах частини 3 статті 349 КПК України, керуючись законом, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушені, передбаченому частиною 1 статті 263 КК України, за обставин, встановлених судом.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним поза розумним сумнівом, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 як придбання, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто як вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

Вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, передбачений частиною першою статті 263 КК України, згідно зі частиною 5 статті 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Позиція сторін щодо міри покарання.

Під час судових дебатів прокурор просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини першої статті 263 КК України строком 3 (три) роки.

Відповідно до статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 2 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 статті 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив суворо його не карати та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши невеликий іспитовий строк, оскільки він перехворів на інфаркт та йому складно за станом здоров`я з`являтися для реєстрації до уповноважених органів. Не заперечував щодо покладення на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Мотиви призначення покарання

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які відповідно до статтей 36 - 43 КК України, виключають кримінальну протиправність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених статтями 44 - 49 КК України.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусових засобів виховного чи медичного характеру, та обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення у стані неосудності чи обмеженої осудності.

Судом досліджено письмові докази, що характеризують обвинуваченого.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, стосунки з односельцями має добрі, проживає разом з дружиноюу власному будинку, скарг на його поведінку не надходило, компроментуючі матеріли відсутні. На обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, алкоголь та норкотики не вживає, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.

Такі фактичні обставини підтверджуються даними характеристик з місця проживання, виданими Лисянською селищною радою Черкаської області від 29.05.2024 року, довідками Комунального некомерційного підприємства "Лисянська територіальна лікарня" від 28.05.2024 року № 1443 та досудовою доповіддю, наданою Звенигородським районним сектором №3 ФІЛІЇ ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ "ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ" В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ №34/10/757-24 від 19.07.2024.

Згідно досудової доповіді, наданої Звенигородським районним сектором №3 ФІЛІЇ ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ "ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ" В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ №34/10/757-24 від 19.07.2024 оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення визначено середній рівень та середній рівень небезпеки для суспільства.

За приписами статтей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

На підставі частини першою статті 66 КК України, суд вважає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, є щире каяття.

Обвинувачений визнав свою провину у вчиненні правопорушення, правдиво повідомив про обставини, що мали місце, його щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки.

Обставин, передбачених частиною першою статті 67 КК України, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховується, що він вчинив кримінальне правопорушення у виді тяжкого злочину, раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, пенсіонер, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

За результатами розгляду кримінального провадження, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 263 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 3 ( три) роки.

Відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Враховуючи обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його ставлення до вчиненого, визнання своєї винуватості, наявності обставини, що пом`якшують його покарання та відсутності обставин, що обтяжують його покарання, беручи до уваги, що тяжких наслідків від скоєного не настало, суд вважає, що виправлення останнього можливе без ізоляції ОСОБА_4 від суспільства, міру покарання йому слід призначити в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, і призначенням іспитового строку 1 (один) рік із зобов`язанням відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого не обирались.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з вимогами статті 100 КПК України.

Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи №СЕ - 19/124-24/7887-БЛ від 28.05.2024 процесуальні витрати на проведення судово-балістичної експертизи складають 2271,84 (дві тисячі двісті сімдесят одна) гривні 84 копійки.

Статтею 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином, процесуальні витрати на проведення судово-балістичної експертизи, що складають 2271,84 (дві тисячі двісті сімдесят одна) гривні 84 копійки необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, ст. ст. 314, 346, 373-374, 377, 468- 470, 472-475 КПК України, ст. 12, 50, 65, 66, 75, ч. 1 ст. 263 КК України, суд -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пункту 1, 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судово-балістичної експертизи №СЕ - 19/124-24/7887-БЛ від 28.05.2024 в сумі 2271,84 (дві тисячі двісті сімдесят одна) гривню 84 копійки, які сплатити на рахунок:

Отримувач коштів: ГУК у Черкаській області/ тг с.Лисянка / 24060300

Код отримувача (код ЄДРПОУ) 37930566;

Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм.подат.)

Рахунок отримувача: UA 0023685

Код класифікації доходів бюджету: 24060300

Призначення платежу: витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0000649 від 12.05.2024, справа № 700/476/24, платник ОСОБА_4 .

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов відсутній.

Після набрання вироком законної сили речові докази - мисливський магазинний карабін КО-44, калібру 7,62х53, номер ствола НОМЕР_1 , номер кришки магазинної коробки НОМЕР_2 , промислового виробництва Іжевського механічного заводу, м. Іжевськ, СРСР, 1945 року виготовлення залишити в розпорядженні Черкаського НДЕКЦ МВС України для вміщення до криміналістиної інформаційно - довідкової колекції з метою використання в судово - експертній, науково - дослідній та методичній діяльності.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Лисянський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Вирок проголошено 26 серпня 2024 року негайно після виходу суду із нарадчої кімнати.

Головуюча суддя ОСОБА_5