Справа № 333/192/23
Провадження № 1-кп/333/230/24
УХВАЛА

21 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.4 ст.321 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2024 року в провадження судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 у зв`язку з повторним автоматизованим розподілом судової справи надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.4 ст.321 КК України.

Того ж дня ухвалою судді ОСОБА_1 вказане кримінальне провадження прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд.

21.08.2024 року під час судового розгляду головуючий у справі поставив на обговорення питання доцільності подальшого утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи вимоги ст.331 КПК України. Також, суд врахував той факт, що у ОСОБА_4 строк тримання під вартою закінчується 23.08.2024 року, судовий розгляд по даному кримінальному провадженню не завершено, а наступне судове засідання заплановано після 23.08.2024 року.

Прокурор клопотав про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , так як останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів та за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десяти та дванадцяти років, відповідно.

Наразі встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, з метою ухилення від суворого покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його винним, а також враховуючи те, що у зв`язку з введеним «Воєнним станом» на території держави та фактичною війною російської федерації проти України, існує ризик того, що обвинувачений не прибуде у визначений час до суду, при цьому може перейти на тимчасово окуповану територію України та уникнути відповідальності, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у якому він обвинувачується: з урахуванням отриманих характеристик на ОСОБА_4 , а саме відсутність постійного джерела доходу, відсутності стійких соціальних зв`язків, специфіку вчинення злочину пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, дає підстави вважати, що на теперішній час єдиним джерелом доходу ОСОБА_4 є протиправна діяльність пов`язана зі збутом наркотичних засобів, тому він може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення, що є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, тому за таких обставин просить суд продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_4 , зазначаючи, що до обвинуваченого можливо обрати більш м`який запобіжний захід, у т.ч. домашній арешт, так як останній має постійне місце мешкання та сталі соціальні зв`язки. Також зазначила, що прокурор під час судового розгляду фактично не довів про наявність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав доводи та твердження свого захисника і зазначив, що вважає за можливе змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , вислухавши доводи прокурора, думки обвинуваченого та його захисника, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Встановлено, що 19.11.2022 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.01.2023 року з альтернативним запобіжним заходом у виді застави у розмірі 198 480 грн. (затримано ОСОБА_4 було о 17 год. 52 хв. 17.11.2022 року).

22.11.2022 року застава за ОСОБА_4 була внесена.

18.07.2023 року ОСОБА_4 ухвалою суду був оголошений у розшук у зв`язку з неявками до суду.

19.09.2023 року ОСОБА_4 ухвалою суду був вдруге оголошений у розшук у зв`язку з неявками до суду.

09.10.2023 року ухвалою суду до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та звернуто у дохід держави заставу у розмірі 198 480 грн.

Водночас, ОСОБА_4 , не дочекавшись оголошення ухвали суду покинув зал судового засідання та зник у невідомому напрямку.

08.11.2023 року ОСОБА_4 ухвалою суду знову був оголошений у розшук.

01.12.2023 року ОСОБА_4 був затриманий працівниками поліції та доставлений до слідчого ізолятора.

05.12.2023 року ухвалою суду запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 будо продовжено по 03.02.2024 року.

У подальшому, ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2024 року, 28.03.2024 року, 21.05.2024 року та 26.06.2024 року ОСОБА_4 було продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 29.03.2024 року, 26.05.2024 року, 19.07.2024 року та 23.08.2024 року, відповідно.

Згідно вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказані в обвинувальному акті.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше не судимий; у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений; має постійне місце реєстрації у м. Запоріжжі).

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.4 ст.321 КК України (санкції зазначених статей передбачають позбавлення волі на строк до 12 та 10 років, відповідно).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 тричі по даному кримінальному провадженню був оголошений у розшук, а також що не дочекавшись рішення суду щодо застосування до нього запобіжного заходу покинув приміщення суду та не з`являвся у подальшому у судові засідання.

Крім того, як було встановлено у судовому засіданні ОСОБА_4 у лютому 2024 року був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від суду; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Водночас, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого, суд розглянув можливість застосування до ОСОБА_4 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, у т.ч. домашнього арешту та застави.

В даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, суд вважає, що встановлені ризики є настільки вагомими, що домашній арешт, не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 при застосуванні вказаного запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні у т.ч. щодо особи, стосовно якої цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо особливо тяжкого злочину у сфері наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи, що відносно ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні було застосовано запобіжний захід у виді застави, який у подальшому був порушений обвинуваченим, а також, що останній обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину у сфері наркотичних засобів (ч.3 ст.307 КК України), суд вважає за можливим не визначати ОСОБА_4 такий альтернативний запобіжний захід як застава.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 314-317, 372, 384, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.4 ст.321 КК України, - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 18.10.2024 року (включно).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику, а також надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Повний текст ухвали складено 22.08.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1