Провадження №1-кс/463/8476/24
УХВАЛА

слідчого судді

31 жовтня 2024 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо нездійснення процесуальних дій,

встановила:

25.10.2024 скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність посадової особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Львові яка полягає у нездійсненні процесуальних дій у визначений строк.

Скаргу мотивує тим, що 01 жовтня 2024 року звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Львові з клопотанням про надання інформації по кримінальному провадженні №0001544 за ознакою кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.365 КК України. Зазначив, що подане клопотання було отримано 01.10.2024 посадовою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Львові, однак відповіді на нього так і не отримав. Враховуючи наведене, скаржник посилається на бездіяльність посадової особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Львові, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій у визначений строк, просить розглянути його скаргу. Зазначені дії слідчого скаржник вважає незаконними, а тому звернувся до суду із скаргою, яку просить задовольнити.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини гарантується.

При розгляді питання про можливість оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування суд враховує також положення міжнародно-правових норм, які є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання про його права та обов`язки або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одним з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний спосіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим кодексом.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Так, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, в порядку ст. 21 КПК України та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова 25 жовтня 2024 року відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду з метою з`ясування фактичних обставин скарги безпосередньо в судовому засіданні за участю сторін. Зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, представити суду до початку судового засідання інформацію про те: 1) чи надходило на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, клопотання ОСОБА_3 від 01.10.2024; 2) чи розглянуте таке клопотання та яке рішення, за результатами його розгляду прийнято. 28.10.2024 розгляд справи відкладено, у зв`язку із непредставленням витребовуваних документів на 31.10.2024.

ОСОБА_3 у судовому засіданні подану скаргу підтримав, просив таку задоволити.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, письмових заперечень на скаргу на адресу суду не скерував.

У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що в такій слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Відповідно до ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Слідча суддя звертає увагу, що бездіяльність, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, яку слідчий зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним кодексом України строк, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий наділений обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений Кримінальним процесуальним кодексом України строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим у встановлений строк не вчинена.

У той же час, Кримінальний процесуальний закон не дає визначення поняття «процесуальна дія». Проте, із системного аналізу положень Кримінального процесуального кодексу України, вбачається, що під процесуальною дією розуміється дія, вчинення якої належить до процесуальних повноважень слідчого, дізнавача, прокурора, її виконання забезпечується різноманітними засобами на підставах і в порядку, передбачених кримінальним процесуальним законодавством, та яка спричиняє визначені законом правові наслідки у вигляді виникнення, зміни чи припинення у межах конкретного кримінального провадження кримінально-процесуальних відносин (прав, обов`язків, тощо).

Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до слідчого судді зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо визначених кримінальним процесуальним законодавством обов`язків, для виконання яких встановлений конкретний строк.

Зі змісту скарги та пояснень скаржника встановлено, що скарга останнім подадана в межах кримінального провадження №0001544 за ознакою кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

У межах цього кримінального провадження 01.10.2024 ОСОБА_3 звернувся до Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Львові із клопотанням, у якому просив: надати інформацію, які процесуальні дії і слідчі дії проведено та просив надати контактні дані відповідальних службових осіб.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 стверджував, що бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Львові, яка оскаржується у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, полягає у невчиненні, дій.

У судовому засіданні встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальнльму провадженні №0001544 за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. Слідчою суддею не вдалося встановити у якому статусі перебуває скаржник ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадженні, жодних інших підтвердженнь ним не надано суду.

З огляду на викладене, слідча суддя дійшла висновку про відсутність підстав для вирішення питання бездіяльності слідчого, тому у задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303-307 КК України , слідча суддя,

постановила:

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо нездійснення процесуальних дій, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає

Повний текст ухвали оголошено о 10 год. 30 хв. 01 листопада 2024 року.

Слідча суддя ОСОБА_1