Провадження №: 1-кп/336/1282/2024
УХВАЛА

Іменем України

16 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецьк, українця, громадянина України, не одруженого, утриманців немає, який має неповну вищу освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.08.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання обґрунтоване тим, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, який не має соціально струмуючих факторів, а саме міцних соціальних зв`язків, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення та, з метою ухилення від кримінального покарання, може без перешкод залишити місце свого проживання, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та перешкоджати кримінальному провадженню. Також додав, що ОСОБА_4 перебував у розшуку, а тому, на думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому просить продовжити ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Обвинувачений та захисник заперечували щодо клопотання прокурора, просили суд застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Захисник просила долучити до матеріалів справи договір оренди та заяви власників квартири, що вони не заперечують проти проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 . Захисник зазначила, що ОСОБА_4 не знав, що перебуває у розшуку, постанова прокурора про оголошення в розшук підозрюваного не оскаржувалась. Також додала, що вину обвинувачений визнає, лише заперечує кваліфікацію.

Потерпілий підтримав позицію захисника обвинуваченого, зазначив, що претензій до ОСОБА_4 не має.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу суд керується положеннями ст.331 КПК України, відповідно до ч. 1, 3 якої під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченої. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.

Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права».

Зважаючи на практику Європейського суду, суд враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 року у справі «Лабіта проти Італії». Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р.(із змінами) «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування», тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи, передбачені законом, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В даному випадку, фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 121 КК України, а саме у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, яке, відповідно ст.12 КК України, є тяжким злочином, що карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, а тому з урахуванням серйозності висунутого проти нього обвинувачення, що свідчить про його суспільну небезпеку, як особи та тяжкість покарання, що загрожує у разі доведеності його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, дає суду достатньо підстав з певною вірогідністю стверджувати, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду.

На переконання ризику переховування ОСОБА_4 від суду також свідчить той факт, що останній був оголошений у розшук та переховувався від слідства.

Разом з тим, тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про існування у цьому провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду.

Обвинувачений не має соціально струмуючих факторів, а саме міцних соціальних зв`язків.

Щодо посилання прокурора на ризик перешкоджання кримінальному провадженню, то суд відкидає вказаний ризик, оскільки жодним доказом прокурором в судовому засіданні існування вказаного ризику не доведено.

Окрім того, суд приймає до уваги той факт, що у Печерському районному суді м.Києва перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 303 КПК України.

Ризик впливу на потерпілого ОСОБА_6 продовжує існувати, не дивлячись на те, що останній в судовому засіданні повідомив суд, що жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 в нього немає. Разом з тим, допит потерпілого в судовому засіданні ще не відбувся та судом не встановлені всі обставини по справі. Зважаючи на те, що сторона захисту повідомила суд, що з кваліфікацією правопорушення не згодні, а тому допит потерпілого в даному кримінальному провадженні для суду є важливим, а тому ризик впливу на потерпілого продовжує існувати.

Заявлені ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися і виправдовують обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки за вчинення інкримінованого злочину обвинуваченій загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що дає достатні підстави вважати про реальність таких ризиків з боку обвинуваченого.

Таким чином, у зв`язку із існуванням вищенаведених ризиків застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатньо для запобігання настанню цих ризиків, а також забезпечення належного судового розгляду даного кримінального провадження.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Також слід зазначити, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Відповідно до пункту 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 3 березня 2022 року № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Стосовно клопотання захисника щодо обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 та надання копії заяв власників вказаної квартири, то суд зазначає, що вказані заяви суд не приймає до уваги, оскільки в судове засідання власники квартири не з`явилися та особисто не надали дозвіл на проживання обвинуваченого ОСОБА_4 в їх квартирі. Суд не може переконатися у добровільному волевиявленні вказаних осіб та достовірності написанні відповідних заяв.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини щодо вказаного кримінального провадження та дані щодо особи обвинуваченого, суд дійшов переконання щодо неможливості застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Відповідно до положення п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Враховуючи вище викладене, той факт, що 17.01.2024 обвинуваченому ОСОБА_4 було повідомлено про підозру за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та 01.02.2024 останнього було оголошено у розшук та зупинено досудове розслідування, суд, вважає, що застава не буде дисциплінувати останнього під час розгляду кримінального провадження, оскільки останній може переховуватися від суду.

Пояснення сторони захисту на той факт, що ОСОБА_4 не знав, що його оголошено у розшук суд відкидає, оскільки вказане повністю спростовується реєстром матеріалів досудового розслідування №0000711 від 21.03.2023, згідно якого 17.01.2024 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а 01.02.2024 останнього було оголошено у розшук та зупинено досудове розслідування. Тобто, ОСОБА_4 достовірно був обізнаний, що відносно нього здійснюється досудове розслідування, а він має процесуальний статус підозрюваного, переховувався від правоохоронних органів.

Керуючись статтями 177, 178, 197, 201, 372, 392 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під варто відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто по 14 грудня 2024 включно.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження на 20 листопада 2024 на 11 год. 30 хв.

Справу розглядати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

Дати розпорядження секретарю судового засідання про виклик учасників судового провадження в судове засідання в порядку, передбаченому статтями 135-139 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складений 18.10.2024.

Суддя: ОСОБА_1