ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/310/24
Номер провадження: 11-кп/819/371/24
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8

потерпілого : ОСОБА_9

законного представника

потерпілого : ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001049 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 17 травня 2024 року:

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білоусове Великоолександрівського району Херсонської області , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 17 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Строк відбування покарання визначено рахувати з дня фактичного затримання обвинуваченого.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 25.03.2023 близько 20.00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснюючи рух по автодорозі між АДРЕСА_3 , яка має щебеневе покриття та на якій наявні вибоїни та нерівності, зі сторони с. Долгове в напрямку с. Шостакове Бериславського району Херсонської області, керуючи технічно справним мотоциклом «ІЖ Планета 4к», реєстраційний номер НОМЕР_1 , гальмівна система, рульове управління якого знаходились у технічно-працездатному стані, забезпечуючи водієві рух в заданому напрямку, а також ефективне зниження швидкості впритул до зупинки, не маючи несправностей, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, грубо порушив вимоги п. 12.2, 2.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду на проїжджій частині попереду нього, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого здійснив наїзд на скутер «Honda», без номерного знаку, що стояв на краю проїжджої частини та його водія ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився поряд зі скутером «Honda». Згідно висновку судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому потиличної кістки з переходом на основу черепу, крововиливу під тверду мозкову оболонку головного мозку, множинних геморагічних контузійних вогнищ обох лобних та лівої скроневої доль головного мозку, які утворилися незадовго до надходження потерпілого в стаціонар, не виключено, 25.03.2023 року внаслідок удару об мотоцикл після зіткнення зі скутером, з подальшим його падінням на дорожнє покриття (гравійну дорогу), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Вказані наслідки у вигляді тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , перебувають у причинному зв`язку з грубим порушенням зі сторони водія ОСОБА_7 вимог п. 12.2 , п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в просить вирок скасувати та призначити покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосовав закон України про кримінальну відповідальність, при цьому на її думку розгляд справи був неповним.

Посилаючись на норми ст. 65 КК України та положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вважає,що призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через надмірну суворість .

При наявній можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції в силу своїх дискреційних повноважень вирішив, що звільнення на підставі ст. 75 КК України є неможливим, однак викладений висновок належно не обґрунтував, що суперечить вимогам ст. 370 КПК України.

Приймаючи таке рішення суд не взяв до уваги досудову доповідь органу пробації згідно якої ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення є середнім і виправлення особи без позбавлення волі, або обмеження волі можливе та він не становить високої небезпеки для суспільства, що на думку захисника свідчить про неповноту судового розгляду.

Стверджує, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

Зазначає, що суд призначаючи надмірно суворе покарання не дотримався вимог п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14 " Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" та не врахував характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку під час та після вчинення злочину, а також обставини, що пом`якшують покарання та особу обвинуваченого.

Суд, залишив без уваги те що ОСОБА_7 на обліку в психоневрологічному та наркотичному диспансерах не перебуває, раніше не судимий, характеризується позитивно, а також у нього є троє малолітніх дітей, які потребують постійного матеріального забезпечення, а особливо на період воєнного стану.

Поза увагою суду також, залишилась заява потерпілого про відсутність претензій до ОСОБА_7 та прохання не позбавляти його волі.

Обвинувачений повністю компенсував завдану ним шкоду, надав першу допомогу потерпілому відразу після ДТП, що також не було враховано судом першої інстанції.

Також зазначає, що суд першої інстанції суттєво порушив норми кримінального процесуального права не провівши допит обвинуваченого в розумінні ст. 351 КПК України, що свідчить про формальний підхід суду до розгляду кримінального провадження, що призвело до постановлення незаконного вироку у справі, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи.

Позиція учасників під час апеляційного розгляду.

Адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.

Потерпілий та його законний представник просили задовольнити апеляційну скаргу.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження , перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 не оспорює висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин, кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286-1 КК України, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряється в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі захисник наводить доводи про можливість призначення обвинуваченому основного покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України з іспитовим строком.

Доводів щодо незаконності вироку в частині призначення додаткового покарання та його розміру апеляційна скарга не містить.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як видно із вироку обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри основного покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286-1 КК України , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким кримінальним правопорушенням, особу винного, який раніше не судимого, характеризується більше з позитивної сторони, визнання ним вини, а також, що потерпілий його брат ОСОБА_9 , претензій до нього не має, що пом`якшує його покарання. Також суд першої інстанції відніс до обставин, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання судом встановлено не було.

Суд першої інстанції в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні основного покарання, як видно, фактично прийняв до уваги всі наявні у суду дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально - побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини.

Обставини, на які посилається апелянт , зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність попередніх судимостей, його позитивні характеристики, наявність на утриманні дітей, позицію потерпілого щодо покарання, були у повній мірі враховані судом при призначенні покарання, що дало йому підстави для призначення основного і додаткового покарання у мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 слід призначити покарання з реальним його відбуванням.

Доводи про те, що судом не були враховані висновки досудової доповіді органу пробації не є прийнятними , оскільки із вироку видно, що суд надав оцінку вказаному висновку та взяв його до уваги.

Хоча обвинувачений вчинив злочин з необережності, проте його дії призвели до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Думка потерпілого щодо призначення покарання, не є вирішальною при прийнятті відповідного рішення судом, з огляду на конкретні обставини справи, і вона підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами , передбаченими ст. 65 КК України.

Із встановлених судом обставин вбачається, що ОСОБА_7 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тим самим грубо знехтував правилами дорожнього руху, пов`язаними з імперативною забороною керувати транспортним засобом у такому стані, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого.

Керування в стані алкогольного сп`яніння є більш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість такого порушення обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою як для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, так і для самого себе та власності третіх осіб.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року відзначив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Колегія суддів наголошує на тому, що ОСОБА_7 як водій транспортного засобу крім передбачених законодавством України прав, мав ще й певні обов`язки, установлені Правилами дорожнього руху, яких повинен був дотримуватися при експлуатації транспортного засобу за будь-яких обставин.

Натомість, ОСОБА_7 керуючи мотоциклом «ІЖ Планета 4к», у стані алкогольного сп`яніння, грубо знехтував правилами дорожнього руху. Дорожньо-транспортна пригода, в якій потерпілому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження , виникла внаслідок того, що обвинувачений своїми діями порушив норми правил дорожнього руху, які регламентують безпечне управління транспортним засобом, що призвело до зазначених наслідків.

Рішення про звільнення особи від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням суд може прийняти лише за умови, що таким чином буде досягнута мета покарання, встановлена у ч. 2 ст. 50 КК України, а саме виправлення обвинуваченого без застосування реального покарання та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у призначенні покарання, а також при визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням.

Разом з цим, приписи ч. 1 ст. 75 КК України містять імперативну заборону звільнення від відбування покарання із випробуванням осіб, засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції .

Суд у вироку навів мотиви з яких він вважав неможливим застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання і такий висновок суду цілком ґрунтується на правильному застосуванні закону України про кримінальному відповідальність.

Протилежні доводи апеляційної скарги захисника слід визнати необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом обвинуваченому у повній мірі відповідає ст. 50, 65 КК, є необхідним та достатнім для його виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів.

Під час призначення покарання необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення обвинуваченого, а також на попередження вчинення нових злочинів ним та іншими особами.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в апеляційній скарзі апеляційний суд не вбачає.

Доводи про те, що суд не допитав обвинуваченогоне знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи. Із технічного запису судового засідання від 16.04.2024 року вбачається , що обвинувачений був допитаний, надав детальні покази щодо обставин інкримінованого йому злочину, які як видно із вироку , оцінені судом в сукупності з іншими доказами.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та вмотивованість його висновків в частині призначення обвинуваченому покарання та його справедливості, апелянт не навів.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції з підстав зазначених в апеляційній скарзі захисника скасуванню не підлягає, тому у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Істотних порушень КПК України, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. 404, 407, 419 , ч. 2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 17 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і з цього часу протягом трьох місяців може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4