Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

01 серпня 2024 року м. Рівне

Справа № 569/13124/24

Провадження № 11-сс/4815/233/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001727 від 14.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, ?

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 строком до 14 вересня 2024 рокуіз покладенням на підозрюваного наступних обов`язків:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, тому підлягає скасуванню. Вважає, що слідчий суддя, обираючи підозрюваному запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не врахував характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість інкримінованого злочину, а також особу підозрюваного та ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Зазначає, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, непохилого віку, тяжкими захворюваннями не хворіє, що на думку прокурора, свідчить про наявність підстав вважати, що він отримував кошти від зайняття злочинною діяльністю. Крім того наголошує, що хоч згідно ст.89 КК України ОСОБА_6 не судимий, однак був раніше засуджений вироком Рівненського міського суду від 31.05.2010 року за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 2 років 8 місяців позбавлення волі. Також вказує, що підозрюваний може чинити тиск на потерпілого та свідків з метою схилити їх до зміни показів, оскільки судом будуть братися до уваги показання, дані лише під час судового розгляду.

Просить ухвалу слідчого судді від 16 липня 2024 року скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, думку підозрюваного та його захисника, які заперечили проти її задоволення та просили залишити рішення слідчого судді без зміни, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 інкримінується те, що він 14 липня 2024 року близько 02 год. 50 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, який в подальшому продовжено, з метою власного матеріального збагачення, шляхом пошкодження дверного замка проник до вищевказаної квартири, належної ОСОБА_10 , звідки намагався викрасти майно останнього. Однак, з причин, що не залежали від його волі, ОСОБА_6 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки останній був помічений та затриманий працівниками служби охорони «ЯВІР» за вказаною адресою.

14 липня 2024 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

У відповідності до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені в ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Як вбачається із матеріалів провадження, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу в суді першої інстанції слідчий та прокурор не довели того, що застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Так, слідчий суддя оцінив в сукупності всі обставини, які необхідні для обрання запобіжного заходу, в тому числі вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, ступінь його тяжкості та особу підозрюваного, та прийшов до вірного висновку про відсутність доказів, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, не забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Доводи апеляційної скарги прокурора про наявність ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на свідків жодним доказом не доведені, отже є голослівними. Крім того, ухвалою слідчого судді на нього покладено відповідні обов`язки, що передбачає контроль за поведінкою підозрюваного з боку органів поліції, порушення яких може спричинити ініціювання обрання більш суворого запобіжного заходу, що на думку апеляційного суду, може запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України в разі їх настання.

Посилання прокурора щодо тяжкості інкримінованого злочину, в якому підозрюється ОСОБА_6 , не можуть, на думку суду, безумовно свідчити про наявність ризиків, зазначених у клопотанні слідчого. Крім того, сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Під час апеляційного розгляду підозрюваний зазначив, що він служив в лавах ЗСУ, на даний час звільнений у зв`язку з розформуванням загону, однак має намір продовжити військову службу, має на утриманні матір, за якою потрібен догляд, а також вказав, що не порушує обов`язки, покладені на нього слідчим суддею.

Захисник також зазначив, що підозрюваний на даний час є студентом вищого начального закладу, навчається на заочній формі навчання, позитивно характеризувався за місцем проходження служби, за що був нагороджений заохочувальною відзнакою ГУР Міністерства оборони України медаллю «Україна понад усе» 08.11.2022 року, що свідчить про міцні соціальні зв`язки ОСОБА_6 ..

Прокурор в судому засіданні не надав жодних доказів на спростування доводів підозрюваного та його захисника, натомість зазначив, що даних про порушенням підозрюваним умов обраного запобіжного заходу, про вплив на потерпілого чи свідків, а також внесених до ЄРДР кримінальних провадження за вказаними фактами немає, дії, які б вказували на бажання ухилитись від слідства та суду не вчиняв, що свідчить про те, що ОСОБА_6 на даній стадії досудового розслідування перешкоди слідству не чинить та дотримується обраного запобіжного заходу.

Отже, враховуючи викладене в сукупності та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу, колегія вважає, що наявні на даний час обставини та факти свідчать про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням додаткових обов`язків достатньою мірою забезпечить необхідний баланс між правами та інтересами підозрюваного та інтересами досудового розслідування.

Однак, орган досудового розслідування не позбавлений права, в разі недотримання підозрюваним умов цілодобового домашнього арешту звернутися до слідчого судді з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

За таких обставин, слідчий суддя обґрунтовано відмовив у обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали слідчого судді і постановлення нової ухвали по викладених в апеляційній скарзі доводах прокурора, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001727 від 14.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3