У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову дізнавача Шевченківського УП ГУ НП в місті Києві від 16 серпня 2024 року про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000802 від 20 квітня 2024 року

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Шевченківського УП ГУ НП в місті Києві перебуває кримінальне провадження № 0000802 від 20 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України.

28 травня 2024 року ОСОБА_4 звернулася до дізнавача Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 із заявою про залучення її до кримінального провадження як потерпілої.

07 червня 2024 року дізнавачем СД ВП № 1 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року скасував постанову дізнавача Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві від 07 червня 2024 року про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні №0000802 від 20.04.2024 (Справа № 761/21549/24, Провадження № 1-кс/761/14015/2024).

16 серпня 2024 року дізнавач Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві повторно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_4 про залучення в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0000802.

19 серпня 2024 року до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва звернувся адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову дізнавача Шевченківського УП ГУ НП в місті Києві від 16 серпня 2024 року про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000802 від 20 квітня 2024 року.

Учасники у судове засідання не з`явилися.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно із положеннями п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому проваджені можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 55 п. 2 ч. 5 ст. 110, ч. 2 ст. 220 КПК України постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання повинна бути вмотивована та обґрунтована, із зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Вказана постанова про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні не відповідає зазначеним вимогам, оскільки належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим.

Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом установлено, і це вбачається з оскаржуваного рішення, що в постанові дізнавач обмежився посиланням на загальні формулювання норм КПК України, а відтак, належним чином та у визначений законом спосіб не розглянув клопотання заявника, що не відповідає вимогам ст. ст. 55, 110 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя доходить висновку, що оскаржувана постанова є передчасною, тому підлягає скасуванню.

Щодо вимог скарги про зобов`язання дізнавача визнати заявника потерпілим у кримінальному провадженні, тобто фактичної констатації слідчим суддею такого статусу, слідчий суддя зазначає про таке.

До повноважень слідчого судді не входить вирішення питання про визнання особи потерпілим, з`ясування питань заподіяння особі певної шкоди, її розміру та перевірки всіх обставин кримінального провадження, оцінка в цій частині будь-яких доказів на даній стадії кримінального провадження. Більше того, вказані вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки питання визнання заявника потерпілим відноситься до дискреційних повноважень слідчого, прокурора відповідно до вимог закону.

У свою чергу, слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції органу досудового розслідування або прокурора, які є самостійними у прийнятті таких рішень відповідно до положень ст. ст. 36, 40 КПК України.

Протилежне суперечило би принципу диспозитивності, згідно з яким слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).

Слідчий суддя, суд не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, зокрема функцію процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється прокурором.

Крім того, вимоги п. 3 ч.2 ст.307 КПК України застосовуються слідчим суддею лише у випадку зобов`язання слідчого, дізнавача чи прокурора вчинити дію, яку він зобов`язаний вчинити.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя доходить висновку про необґрунтованість таких вимог скарги, у зв`язку з чим не вбачає підстав для їх задоволення у наведеній частині.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 22, 26, 55, 110, 303-307, 370, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати дізнавача Шевченківського УП ГУ НП в місті Києві, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000802 від 20 квітня 2024 року повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про залучення її до кримінального провадження як потерпілої від 28 травня 2024 року та повідомити про результати розгляду заявника.

У задоволенні інших вимог скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1