УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИЛА:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якій адвокат просить зобов`язати уповноважену особу ДБР внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 від 12.06.2024 року.

Дана скарга обґрунтовується тим, що 12.06.2024 за допомогою засобів поштового зв`язку через Державну установу «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 звернувся до ДБР із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

У свою чергу, 15.07.2024 ОСОБА_4 отримав лист заступника керівника відділу Управління Головного слідчого управління ДБР ОСОБА_5 №2186зкп/10-2-04-02-8835/24 від 09.07.2024, з якого вбачається, що заява ОСОБА_4 від 12.06.2024 щодо ймовірного вчинення суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України, скеровано за належністю до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.

Разом з тим, всупереч вимогам ст. 214 КПК України та на час звернення до слідчого судді зі скаргою, у встановлений процесуальним законом строк, уповноваженою особою Державного бюро розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, досудове слідство не розпочато, витяг з ЄРДР заявнику не надано.

Заявник адвокат ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду скарги, у судове засідання не з`явився. Разом з тим, у поданій скарзі просив проводити судовий розгляд скарги за його відсутності та за відсутності ОСОБА_4 .

З врахуванням того, що для розгляду вказаної категорії скарг встановлено скорочені терміни, а особа, яка подала скаргу, будучи повідомленою про час та дату розгляду скарги, не виявила бажання бути присутньою під час судового розгляду та просила здійснювати розгляд за його відсутності, з метою дотримання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, слідчий суддя вважає за доцільне розглянути скаргу за відсутності заявника у скарзі адвоката ОСОБА_3 .

Уповноважена особа ДБР, бездіяльність якої оскаржується, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явилася. Жодних клопотань, у тому числі й про відкладення, на адресу суду не направляла.

Враховуючи приписи ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності особи, бездіяльність якої оскаржується.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, а також письмові заперечення слідчої, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, слідчий суддя при розгляді скарги вважає за необхідне першочергово розглянути питання щодо підсудності даної скарги Шевченківському районному суду м. Києва.

Слідчий суддя бере до уваги, що фактичним місцем знаходження органу досудового розслідування є м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.

Такої позиції щодо підсудності скарг на бездіяльність Державного бюро розслідувань Шевченківському районному суду м. Києва дотримується Київський апеляційний суд (провадження №№ 11-сс/824/1620/2020, 11-сс/824/1195/2020, 11-сс/824/778/2020, 11-сс/824/860/2020, 11-сс/824/771/2020).

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

При цьому, незважаючи на те, що уповноважену особу ДБР було викликано належним чином, завчасно, зокрема і з метою вирішення питання щодо підсудності даної скарги Шевченківському районному суду м. Києва, остання в судове засідання не з`явилася, у письмових запереченнях жодних відомостей, з урахуванням яких можна було б дійти висновку про непідсудність вказаної скарги Шевченківському районному суд м. Києва, не надала.

Отже, враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає підстав для висновку про непідсудність скарги адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та вважає за можливе розглядати вказану скаргу по суті.

Як вбачається зі змісту скарги, 12.06.2024 за допомогою засобів поштового зв`язку через Державну установу «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 звернувся до ДБР із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Необхідність внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на переконання заявника ОСОБА_4 , обґрунтовується вчиненням суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України. Так, у заяві про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_4 зазначає, що його захисник адвокат ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження №0000416 від 26.05.2023 звернувся до головуючого судді у кримінальному провадженні ОСОБА_6 із клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, долучивши до клопотання передбачені КПК України документи, що підтверджують повноваження захисника. Під час відвідування Святошинського районного суду м. Києва захисник 03.06.2024 отримав усну відмову головуючого судді в ознайомленні з матеріалами провадження, яка була мотивована відсутністю на це згоди обвинуваченого ОСОБА_4 . Наведене зафіксоване в журналі судового засідання та технічному записі від 10.06.2024 року. Вважаючи такі дії судді порушенням права обвинуваченого на захист, сторона захисту заявила відвід головуючому судді ОСОБА_6 .

Також заявник ОСОБА_4 у своїй заяві вказує, що підтвердженням порушення його права на захист є розгляд клопотання прокурора про продовження йому строку тримання під вартою у судовому засіданні 04.04.2024 без захисника ОСОБА_8 , яка з поважних причин не могла прибути у вказане судове засідання. Враховуючи, що до закінчення строку тримання під вартою залишалося більше тижня, а обвинувачений заперечував проти розгляду вказаного клопотання прокурора без одного із захисників, суддя ОСОБА_6 , у відповідності до ст. 324 КПК України, повинен був відкласти судове засідання. Однак головуючий, зазначивши, що розгляд клопотання за відсутності захисника ОСОБА_8 не порушить його право на захист, розглянув клопотання прокурора. При цьому, після розгляду клопотання суддя прийшов до висновку про неможливість подальшого судового розгляду (стадія допиту свідків) та необхідність відкладення судового засідання у зв`язку з неявкою захисниці ОСОБА_9 .

При цьому, станом на день розгляду скарги відомості про вчинене кримінальне правопорушення уповноваженою особою ДБР не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та досудове розслідування не розпочато.

У свою чергу, 15.07.2024 ОСОБА_4 отримав лист заступника керівника відділу Управління Головного слідчого управління ДБР ОСОБА_5 №2186зкп/10-2-04-02-8835/24 від 09.07.2024, з якого вбачається, що заява ОСОБА_4 від 12.06.2024 щодо ймовірного вчинення суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України, скеровано за належністю до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вноситься, зокрема короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, та попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

У свою чергу, приписи ч. 1 ст. 2 КК України закріплюють, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений цим Кодексом.

Як визначено у ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 214 КПК України, статей 2, 11 КК України дає підстави дійти висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Отже, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 24.04.2019 року у справі № 818/15/18, згідно з якими при розгляді скарги слідчий суддя вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

При цьому, аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 року по справі №556/450/18 (провадження №51-4229км20).

Що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Крім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення.

Так, що стосується тверджень заявника ОСОБА_4 про розгляд головуючим суддею ОСОБА_6 клопотання про продовження застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без участі одного із захисників обвинуваченого слідчий суддя звертає увагу, що у разі незгоди із прийнятим судом рішенням, останнє на підставі ч. 2 ст. 392 КПК України та у порядку, передбаченому цим Кодексом, може бути оскаржене в апеляційному порядку.

У свою чергу, сторона захисту, зокрема й сам обвинувачений ОСОБА_4 , у ході судового розгляду після виявлення «порушення» права останнього на захист, яке на його думку проявилось у ненаданні захиснику ОСОБА_7 матеріалів кримінального провадження для ознайомлення, скористалися передбаченим кримінальним процесуальним законодавством правом на відвід головуючого судді у кримінальному провадженні.

Отже, на переконання слідчого судді, заява ОСОБА_4 від 12.06.2024 про вчинення кримінального правопорушення суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_6 за своїм змістом та суттю є висловленням незгоди із процесуальними рішеннями головуючого, що прийняті останнім у ході судового розгляду обвинувального акту по суті щодо заявника. При цьому розгляд такого кримінального провадження не завершений і триває.

Відтак, самих лише припущень заявника та незгоди з процесуальним рішенням судді недостатньо для висновку про наявність кримінального правопорушення, тим більше, такі припущення не можуть бути підставою для початку досудового розслідування відносно судді у разі незгоди із прийнятими ним процесуальними рішеннями і діями в ході здійснення правосуддя.

Незгода із прийнятим суддею процесуальним рішенням в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених ст. 126 та 129 Конституції України щодо незалежності судді та заборони впливу на нього у будь-який спосіб. Ініціювання кримінального переслідування судді внаслідок незгоди з його процесуальними діями чи рішеннями є способом незаконного впливу на суд і такі дії слід розцінювати як спроби втручання у правосуддя, тиску на суд і суддів не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів.

Таким чином, наведені у заяві ОСОБА_4 від 12.06.2024 відомості не є повідомленням про злочин, який підслідний Державному бюро розслідувань, оскільки містять інформацію, пов`язану із здійсненням судового провадження, і не містять достатні відомості про вчинення суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України.

Прийшовши до висновку, що не будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення, виключно з огляду на її назву, набуває статусу цього документа, слідчий суддя звертає увагу, що і подання такої заяви до ДБР не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР, оскільки вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, яких заявником ОСОБА_4 наведено не було, а відтак, не було і вчинено бездіяльності уповноважених осіб ДБР щодо невнесення відомостей до ЄРДР.

Враховуючи те, що заява ОСОБА_4 від 12.06.2024 вочевидь не містить викладу фактичних обставин, які б вказували на існування події кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 від 12.06.2024, не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214, 303, 306, 307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголосити 08 серпня 2024 року о 16 год. 45 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1