Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3007/24
Провадження № 1-в/553/359/2024
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення у відповідність вироку суду щодо засудженого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

На розгляд Ленінського районного суду м.Полтави надійшло подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)», в якому порушено питання про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 05.05.2021, вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 23.12.2021 та визначення остаточної міри покарання по вироку Глобинського районного суду Полтавської області від 05.04.2022 щодо засудженого ОСОБА_4 , 1968 року народження.

В обґрунтування клопотання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» зазначає, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП згідно яких особа піддається адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у частині злочинів або кваліфікації правопорушень встановлюється на рівні податкової пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України, у розмірі що дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Так, на час скоєння злочину засудженим два неоподаткованих мінімуми доходів громадян для кваліфікації адміністративного чи кримінального правопорушення становили з 01.07.2020 2197 грн, 01.01.2021 2270 грн, 01.07.2021 2379 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи викладене начальник ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» звернувся із згаданим поданням до суду.

Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, представник установи виконання покарань та засуджений в судове засідання не прибули, що у відповідності до ч.5 ст.539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Від засудженого ОСОБА_4 та представника установи виконання покарань на адресу суду надійшли клопотання про проведення розгляду справи за їх відсутності.

Прокурор проти задоволення подання не заперечував, вважав за можливе звільнити засудженого від покарання, призначеного Глобинським районним судом Полтавської області від 05.05.2021 за ч.2 ст.185 КК України у зв`язку із усуненням караності діянь, за які особа засуджена та вважати засудженим за ч.2 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком. Звільнити засудженого від покарання за ч.2 ст.185 КК України, призначеного вироком від 23.12.2021 та за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК за вироком від 05.04.2022 та вважати засудженим за вироком від 05.04.2022 за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, з призначенням покарання на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн, а станом на 01.01.2021 становив 2270 грн.

Судовим розглядом встановлено, що 05.05.2021 вироком Глобинського районного суду Полтавської області ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки від відбування якого звільнено з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за вчинення в листопаді 2020 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, якими завдано матеріальних збитків на суму 1000 грн, в березні 2021 року кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яким завдано збитки на суму 606,25 грн та 21.03.2021 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України яким завдано збитки на суму 300 грн, що відповідно складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 23.12.2021 ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 05.05.2021 ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місця позбавлення волі.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за вчинення 18.10.2021 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яким завдано матеріальних збитків на суму 1800 грн, що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

05.04.2022 вироком Глобинського районного суду Полтавської області ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України 1 рік обмеження волі, за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 23.12.2021 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на 4 роки 2 місяці.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджений, в тому числі, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.15 ч. 2 ст.185, КК України за епізодом від 10.11.2021, якими завдано матеріальних збитків на суму 1500 грн, за епізодом від 12.11.2021 якими завдано матеріальних збитків на суму 1500 грн та за епізодом від 23.11.2021 якими завдано матеріальних збитків на суму 780 грн, що станом на день вчинення крадіжок складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також за епізодом від 10.11.2021 завдано матеріальних збитків на суму 2659 грн, що станом на день вчинення крадіжки складає суму більшу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України за вчинення яких ОСОБА_4 був засуджений вироками Глобинського районного суду Полтавської області від 05.05.2021 та 23.12.2021, наразі не можуть вважатися кримінально караним правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян. Також, не може вважатися кримінально караним правопорушення за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України за якими ОСОБА_4 засуджений вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 05.04.2022.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність частини діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого необхідно звільнити від призначених покарань за ч.2 ст.185 за вироками Глобинського районного суду Полтавської області від 05.05.2021 та 23.12.2021, а також звільнити від призначеного покарання за ч. 3 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 05.04.2022.

При цьому, за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 05.05.2021 Гавриловець також засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України, а за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 05.04.2022 ОСОБА_4 також засуджений за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України, які є кримінально-караними діяннями.

З огляду на викладене, за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 05.05.2021 ОСОБА_4 слід вважати засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України, а за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 05.04.2022 ОСОБА_4 слід вважати засудженим за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України із визначенням остаточного покарання відповідно до вимог ч. 1 ст.71 КК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення у відповідність вироку суду щодо засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 05.05.2021 за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Вважати ОСОБА_4 таким, що засуджений вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 05.05.2021 за ч.2 ст.186 КК України з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі без застосування ч. 1 ст. 70 КК України в частині призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 23.12.2021 за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 05.04.2022 за ч. 3 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строком на 2 роки.

Вважати ОСОБА_4 таким, що засуджений вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 05.04.2022 за ч.2 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України з призначенням покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 05.05.2021 остаточно призначити покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд м.Полтави протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1