Суддя ОСОБА_1 .
Справа № 644/2651/24
Провадження № 1-кп/644/564/24

УХВАЛА

Іменем України

26 вересня 2024 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

за участю ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.02.2024 року за №0000298, відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Скрипаї, Зміївського району, Харківської області, громадянина України, українця, з середньотехнічною освітою, одруженого, є людиною з інвалідністю 2 групи, раніше не судимого, зареєстрованого та що фактично проживав АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.4 ст. 296 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Первомайськ, Харківської області, громадянина України, українця, з середньо спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, що фактично проживав АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.4 ст. 296 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває дане кримінальне провадження. Триває судовий розгляд, допитано обвинувачених, потерпілих, свідка, відкладено розгляд справи за клопотанням прокурора перед дослідженням доказів.

Обвинуваченим обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до визначеної дати наступного судового засідання строк спливає.

Прокурором подані клопотання про його продовження на строк 60 діб.

В обґрунтування поданого клопотання щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прокурором зазначено, що підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, яке є тяжким злочином, за вчинення якого можливе покарання у вигляді реального позбавлення волі строком до 7 років, на території України по теперішній час триває воєнний стан, тому у разі визнання їх винними у вчиненні даного злочину, в якому вони обвинувачуються, та при призначенні покарання судом у вигляді позбавлення волі, це може викликати загрозу їх втечі, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду, тобто ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, про що також викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії». Також, вважав, що існує ризик того, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 маючи можливість вільно пересуватись, зможуть незаконно впливати на потерпілих та свідка у даному кримінальному провадженні, які проживають у одному під`їзді з обвинуваченими, та у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, перебуваючи під психологічним або фізичним впливом(враховуючи характер вчиненого правопорушення) можуть змінити свої показання на користь обвинувачених, тобто існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Окрім того, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 наявне ще одне кримінальне провадження від 11.03.2021 року за ч. 1 ст. 263 КК України, яке перебуває в суді, рішення по якому до теперішнього часу не прийнято, тому останній може вчинити інші кримінальні правопорушення. Так само, щодо ОСОБА_9 в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова є кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисником подане клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим з тримання під вартою на особисту поруку. В обґрунтування клопотання захисник посилався на те, що ухвалами Орджонікідзевського районного суду від 23.02.2024 року обвинуваченим було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого продовжувався, ухвали були предметом оскарження та ухвалами апеляційного суду залишались без змін. Строк запобіжного заходу був продовжений в останнє 31.07.2024 року. Наразі є дві особи, які готові стати поручителями обвинувачених, це ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , якими надаються відповідні заяви, які володіють високими моральними якостями, мають авторитет у суспільстві, за місцем проживання, а також заслужену довіру. ОСОБА_11 відомий своєю соціальною адаптованістю, відповідальним ставленням до праці, громадських обов`язків, що свідчить про його здатність забезпечити належну поведінку обвинувачених. ОСОБА_10 , як колишній солдат, який зазнав каліцтва під час війни, має високу репутацію та користується довірою та повагою суспільства завдяки своїм морально-вольовим якостям та самовідданий службі на благо України, колишній працівник поліції, пенсіонер МВС. До клопотання додано заяви ОСОБА_11 , ОСОБА_10 ..

ОСОБА_10 суду повідомив, що він обізнаний в чому обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , повідомляв, що має давні дружні стосунки із ОСОБА_14 , ОСОБА_15 знає з 2019 року, проживає на районі, готовий взяти їх на поруки, забезпечувати їх процесуальну поведінку, повідомляв, що він працює в службі безпеки «Нової пошти», є пенсіонером МВС, обізнаний з наслідками невиконання поруки.

ОСОБА_11 суду повідомив, що він є пенсіонером, не працює, займався волонтерською допомогою, дуже давно знає ОСОБА_16 , стосунки дуже дружні, зустрічались з ним кожного місця майже через день, знає ОСОБА_15 , дійсно мешкає на іншому районі, але має автомобіль, готовий приїхати за потреби, не зважаючи на свій вік, йому виповнилось 70 років, та за станом здоров`я, зможе забезпечити виконання ними процесуальних обов`язків. Характеризував обвинувачених позитивно, але не знав, що є ще кримінальні провадження щодо них, розуміє що вони вчинили, розуміє наслідки не виконання поруки.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою, та заперечував проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу. Зазначав, що стороною захисту не було надано даних, які б підтверджували високу соціальну характеристику моральних якостей поручителів, опитані в судовому засіданні ОСОБА_11 та ОСОБА_10 пояснювали, що вони друзі ОСОБА_16 , а ОСОБА_15 знають, не в повному обсязі обізнані з обставинами справи, даними які характеризують осіб, наявність у них інших кримінальних проваджень, а тому не зможуть забезпечити виконання процесуальних обов`язків в повній мірі, просив в задоволенні клопотання захисника відмовити.

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їх представник, клопотання прокурора підтримали, в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу просили відмовити.

Представник потерпілих посилався на те, що потерпілі хвилюються за своє життя, оскільки обвинувачені проживають в цьому ж будинку, неодноразово висловлювали погрози в їх бік, в бік їх рідних, щодо обвинувачених в проваджені іншого складу суду перебувають кримінальні провадження, просив також врахувати, що стороною захисту не було надано даних, які характеризують поручителів, даних які б підтверджували їх авторитет у суспільстві, окрім того, ОСОБА_11 має поважний вік та мешкає в іншому районі, тому не зможе забезпечити виконання належним чином процесуальних обов`язків.

Потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що незважаючи на час який пройшов з моменту подій, вона постійно коли заходить по під`їзду відчуває страх, має побоювання за своє життя та життя доньки, погрози на адресу її та її доньки були як з боку обвинувачених так і дружини ОСОБА_8 , не впевнена що поручителі зможуть гарантувати її безпеку. Розуміє, що розгляд справи буде завершений, у разі призначення покарання обвинувачені можуть вийти з-під варти, вона може з ними зустрітись, але наразі максимально просить відтермінувати цей момент. Потерпілий ОСОБА_5 просив задовольнити клопотання прокурора та не погоджувався із доводами захисника, зазначав, що має певний особистий досвід та не довіряє категорично обвинуваченим.

Захисник обвинувачених підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку, також захисник заперечував проти задоволення клопотання сторони обвинувачення щодо продовження строку тримання під вартою, оскільки доказів того, що інші запобіжні заходи не забезпечать належну поведінку обвинувачених прокурором не надано та не доведено. Зазначав, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для обрання такого найсуворішого запобіжного заходу, вважав, що ризики, на які посилається прокурор, відсутні, обвинувачені не переховувались від органів досудового розслідування та суду, в ході розгляду справи вони доводять невірну кваліфікацію правопорушення, докази в сукупності свідчать про те, що його підзахисні можуть обвинувачуватись лише за ч.1 ст. 125 КК України, наразі майже 80% заходів в рамках провадження вжито, допитано обвинувачених, свідка, потерпілих, а письмові докази, відеозапис, речовий доказ, знаходяться в розпорядженні сторони обвинувачення та спотворити докази не є можливим. Просив також не враховувати доводи сторони обвинувачення щодо наявності кримінальних проваджень, які свідчать про наявність ризику імовірного вчинення правопорушення, оскільки це лише провадження, провина ще не доведена та існує імовірність виправдувальних вироків. Наполягав на тому, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 це добрі друзі обвинуваченого ОСОБА_8 , вони знають як його так і ОСОБА_15 , характеризують їх позитивно, мають на них вплив, авторитет, зможуть забезпечити виконання ними процесуальних обов`язків, були заслухані в судовому засіданні, обізнані з обставинами провадження, готові нести відповідальність у разі невиконання вимог ухвали суду.

Обвинувачений ОСОБА_8 проти клопотання прокурора заперечував, підтримав доводи захисника, підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу, вважав, що нічого кримінального він не вчиняв, поручителі це його добрі друзі, запевняв що буде уникати будь-якого спілкування із потерпілими, зобов`язується прибувати до суду, просив врахувати його стан здоров`я, він має групу інвалідності, йому не надають належного лікування, він вимушений самостійно робити собі уколи.

Обвинувачений ОСОБА_9 проти клопотання прокурора заперечував, підтримав доводи захисника, просив змінити запобіжний захід.

Вислухавши доводи учасників, дослідивши матеріали провадження, суд встановив наступне.

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України), а згідно ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. При цьому, необхідно враховувати, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність відповідних ризиків, передбачених ч.1 даної статті.

Ухвалами слідчих суддів Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.02.2024 року обвинуваченим було обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», розмір застави не визначався, строк дії запобіжного заходу був продовжений, ухвали про обрання запобіжного заходу, про продовження запобіжного заходу, були предметом розгляду апеляційної інстанції та залишені без змін.

Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Оцінюючи доводи учасників, суд вважає, що підозра є обґрунтованою до ступеню необхідного для даної стадії процесу. Розгляд справи триває, допитано обвинувачених, допитано потерпілих, свідка, відкладено розгляд справи перед дослідженням письмових доказів.

Суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Не зважаючи на те, що процесуальний закон і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При цьому «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96), але у той же час питанню суворості покарання не може надаватися надмірне (вирішальне) значення, оскільки потреба ізоляції не підлягає оцінюванню з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість кримінальних правопорушень (рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05), та повинна враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує застосування такого запобіжного заходу. Мають бути враховані характер обвинуваченого, його моральні якості, наявні кошти (матеріальне становище), зв`язки з державою, у якій його переслідують за законом, і його міжнародні контакти, його заяви щодо прагнення виїхати на постійне місце проживання за кордон, наявність у нього кількох паспортів; наявність даних про те, що він раніше ухилявся від розслідування і суду, тощо.

Тому, суд погоджується із стороною обвинувачення, що наразі, продовжують існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України щодо обох обвинувачених, а саме можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, що на думку суду обґрунтовано може викликати загрозу втечі обвинувачених.

Суд вважає, що не зважаючи на проведений допит потерпілих та свідка ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України щодо впливу на них з боку обвинувачених залишається актуальним, оскільки в ході допиту обвинувачених, свідка та потерпілих наявні розбіжності щодо обставин самого правопорушення, судом будуть в подальшому досліджуватись докази, в тому числі, відеозапис подій, що не виключає потребу в повторному допиті потерпілих та свідка.

Окрім того, існує ризик передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України щодо обох обвинувачених, оскільки в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебуває ще одне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст. 125 КК України, а в провадженні Зміївського міського суду Харківської області щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 263 КК України, що свідчить саме про імовірність вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Судом враховується, що стороною обвинувачення подано клопотання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як виключного заходу та інші заходи не забезпечать належне виконання процесуальних обов`язків, а стороною захисту подано клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку та наведено аргументи саме щодо достатності даного запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Згідно ч. 2 ст. 180 КПК України кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Особиста порука як запобіжний захід застосовується з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його своєчасної участі в кримінальному провадженні. Вона обирається за наявності загальних підстав (ст. 177 КПК), і, крім того, особливих підстав. Особиста порука основана на довірі до поручителя з боку слідчого судді, суду, яка, в свою чергу, ґрунтується на особливих моральних якостях поручителя, його авторитеті, зокрема, для підозрюваного, обвинуваченого, що робить можливим для поручителя забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та у разі потреби - доставку його до органу розслідування чи в суд на першу вимогу.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку обвинуваченого, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

Відповідно до п. 14 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» особиста порука як вид запобіжного заходу полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу вимогу.

При обранні такого запобіжного заходу суд має враховувати, що наявність одного поручителя може бути визнана достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Суд не ставить під сумнів наявність поваги, авторитету осіб, які мають намір бути поручителями, але при цьому звертає увагу на те, що повних даних соціальної адаптованості, громадського досвіду впливу на обвинувачених, до поданого клопотання не додано, окрім того, один з поручителів працює, другий є особою літнього віку та мешкає в іншому районі міста, а тому не можуть гарантувати цілодобового контролю за обвинуваченими, а отже не можуть гарантувати виконання саме, належної поведінки, в тому числі уникнення від спілкування із потерпілими та свідком, що мешкають в одному будинку із обвинуваченими. З урахування наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для передачі обвинувачених на поруки.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Суд враховує, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, середньо-технічну освіту, є людиною з інвалідністю 2 групи, раніше не судимий, але щодо нього в провадженні іншого суду перебуває ще одне кримінальне провадження, він є ветераном військової служби в Афганістані, а зі слів обвинуваченого, отримує пенсію, має право власності на квартиру за місцем реєстрації, має захворювання, та не має можливості отримувати належну медичну допомогу в умовах ізолятора.

Суд враховує дані про особу ОСОБА_9 , який не одружений, не судимий, з середньо-спеціальною освітою, не працює, мешкав в Харкові без реєстрації.

Під час розгляду клопотання щодо запобіжного заходу сторона захисту лише посилається на наявність відвідних даних про особу обвинувачених, які суд встановив. При цьому, суд зазначає, що в ході розгляду провадження суду не було надано будь-яких доказів соціальних зв`язків обвинувачених, стан здоров`я, потребу в лікуванні, розмір доходу. Одночасно із клопотанням про зміну запобіжного заходу було надано суду копії довідки до акту огляду МСЕК щодо встановлення 2 групи інвалідності обвинуваченому ОСОБА_8 та в судовому засіданні лише задоволено клопотання про витребування інформації з медичної частини слідчого ізолятора щодо стану здоров`я, потребу в лікуванні та можливість отримання медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора.

В ході розгляду справи обвинуваченими надані покази по суті обвинувачення, вони не погоджувались із кваліфікацією своїх дій, але доводи щодо кваліфікації будуть оцінені судом під час прийняття остаточного рішення по справі.

Суд враховує, що ухвалою апеляційної інстанції від 13.08.2024 року було залишено без змін ухвалу суду від 31.07.2024 року щодо доцільності продовження строку дій запобіжного заходу, а ухвалою апеляційної інстанції від 17.09.2024 року було залишено без змін ухвалу суду від 05.06.2024 року щодо доцільності продовження строку дій запобіжного заходу, та відповідними процесуальним рішенням встановлено відсутність підстав, які б спростовували тих вагомих ризиків, які обґрунтовують подальше тримання під вартою, а також те, що менш суворі запобіжні заходи не будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні і зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та виключити ризики, пов`язані із звільненням їх з під варти.

З урахуванням досліджених судом обставин, підстав для зміни запобіжного заходу суд не вбачає. Закінчити розгляд справи не є можливим до встановленого 2-місячного строку з причин, що не залежать від суду, тому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень п.2 ч. 4 ст.183 КПК України розмір застави не визначається.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 180, 182, 183, 201, 331, 391 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинувачених щодо зміни запобіжного заходу залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 24.11.2024 року. Продовжити строк дії запобіжного заходу обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 24.11.2024 року.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 26.09.2024 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, прокурором, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання та судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий: суддя ОСОБА_1