Провадження №1-кс/127/5974/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника - адвоката ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника ДУ «ВУВП №1» ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , 1976 року народження, засудженого до довічного позбавлення волі вироком Івано-Франківського обласного суду від 12 грудня 1995 року, в порядку ст. 206 КПК України, на незаконність тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області 25 квітня 2024 року надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 на незаконність тримання під вартою в порядку ст. 206 КПК України.

У скарзі адвоката в інтересах засудженого зазначено, що вироком Івано-Франківського обласного суду від 12 грудня 1995 р. ОСОБА_4 , 1976 р.н. засуджено за п.п. а, г, е ст. 93, ч.3 ст. 142, 42 КК України (1960 р.) до смертної кари з конфіскацією всього особистого майна. 22 лютого 1996 року Верховний Суд України залишив рішення суду першої інстанції без змін. Постановою Івано-Франківського обласного суду від 02 червня 2000 р. ОСОБА_4 змінено покарання за вироком Івано-Франківського обласного суду від 12 грудня 1995 р. на довічне позбавлення волі. 06 червня 2000 р. постанова Івано-Франківського обласного суду від 02 червня 2000 р. направлена начальнику СІЗО № 12 для виконання.

Захисник засудженого - адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив суд її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній. Доповнив що, відповідно до ч. 1,2 ст. 404 КПК України (1960 р.) вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніш як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок. Однак, розпорядження судді Івано-Франківського обласного суду про звернення до виконання обвинувального вироку від 12 грудня 1995 р. щодо ОСОБА_4 , 1976 р.н. не направлялось до органу виконання покарань, що підтверджується особовою справою засудженого ОСОБА_4 .. З вмістом документів своєї особової справи ОСОБА_4 . ознайомлювався, проте ні розпорядження судді Івано-Франківського обласного суду про виконання обвинувального вироку від 12 грудня 1995 року, ні повідомлення, що виконують вирок, про повідомлення суд, який його постановив про виконання вироку - в його особовій справі немає. На думку захисту, ОСОБА_4 незаконно тримають під вартої без будь-яких законних підстав, оскільки немає розпорядження суду про звернення до виконання вироку, який набрав законної сили.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засідання підтримав подану скаргу та просив суд її задовольнити. Доповнив, що судді які виносили йому вирок не прийняли присягу, а тому вважає винесений відносно нього вирок незаконний.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення скарги засудженого. Доповнив, що розпорядження про виконання вироку суду є формою реалізації судового рішення, яке набрало законної сили. Тобто розпорядження має правову природу процесуального документу, яким судове рішення звертається до виконання. При цьому, розпорядження є похідним документом, а первинним документом являється вирок суду, що набрав законної сили, та на підставі якого виконується покарання. На даний час вирок, за яким відбуває покарання засуджений не змінений та не скасований, тобто до останнього легітимно застосовується державою захід примусу у вигляді довічного позбавлення волі. У свою чергу, сама відсутність розпорядження суду не може свідчить про незаконність вироку та виступати підставою для звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки таке розпорядження могло бути втрачено або навіть умисно знищено. Засуджений не має процесуального статусу особи, що утримується під вартою, а відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, тому положення ст. 206 КПК України на нього не розповсюджується.

Також доповнив, що факт відсутності розпорядження у матеріалах особової справи вже був предметом судових розглядів у порядку виконання вироку, засудженому було відмовлено у звільненні від відбування покарання, ці рішення набрали законної сили. Тому, з урахуванням принципів законності, верховенства права, одним із елементів якого є юридична визначеність, фактичних обставин справи, процесуального статусу засудженого та наявних документів, клопотання задоволенню не підлягає.

Крім того повідомив, що судді, які ухвалювали вирок не прийняли присягу, не може бути предметом розгляду клопотання у слідчого судді, оскільки таке питання може бути переглядом виключно за нововиявленими обставинами.

Представник ДУ «ВУВП №1» ОСОБА_6 підтримав думку прокурора.

Заслухавши пояснення захисника та засудженого, враховуючи думку прокурора та представника установи, дослідивши скаргу та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Засуджений ОСОБА_4 , як на підставу для його звільнення від подальшого відбування покарання, послався, зокрема, на те, що він був засуджений незаконно. Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що в порядку вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, суд не вирішує питання щодо винуватості чи невинуватості особи. Також суд не здійснює оцінку судових рішень, що набрали законної сили.

Так, відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року вперше обраний суддя в урочистій обстановці приймає присягу. Вказаною нормою не передбачено повторної присяги суддів, які її прийняли до прийняття вказаного закону. Крім того, відповідно до п. 12 Перехідних положень Конституції України від 28 червня 1996 року судді всіх судів України, обрані чи призначені до дня набуття чинності Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені.

Також до набрання чинності Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів», яким було передбачено прийняття присяги вперше обраним суддею та визначено зміст такої присяги, раніше обрані судді до присяги не приводились з огляду на відсутність такої вимоги у зазначеному Законі та принцип незворотності закону в часі.

З матеріалів справи вбачається, що вироком судової колегії в кримінальних справах Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 ОСОБА_4 засуджено за п.п. а, г, е ст. 93, ч.3 ст. 142, 42 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 22.02.1996 вирок залишено без змін. Постановою Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000 покарання, призначене ОСОБА_4 за вироком судової колегії в кримінальних справах Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 за п.п. а, г, е ст. 93, ч.3 ст. 142, 42 КК України у вигляді смертної кари - розстрілу замінено на довічне позбавлення волі, дана постанова оскарженню не підлягає, а тому набирає законної сили з моменту її винесення.

Відповідно до ч.1,2 ст. 404 КПК України (в редакції 1960 року) вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніш як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок.

Вирок судової колегії в кримінальних справах Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 та постанова Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000 відносно ОСОБА_4 набули законної сили та звернуті до виконання в межах строків виконання обвинувального вироку суду.

Однак, оскільки ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком суду, що набрав законної сили, в частині призначення покарання у встановленому законом порядку вирок не скасований і не змінений, суд позбавлений можливості вирішити питання про незаконність тримання під вартою.

Відповідно до п. 10, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» зазначено, що ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Прийняття до розгляду будь-якими особами чи органами, крім відповідного апеляційного або касаційного суду, заяв, у яких оскаржуються судові рішення, є порушенням незалежності та самостійності суду.

Отже, оскільки слідчий суддя не наділений повноваженнями перевірки законності рішень суду, а скаржник перебуває в установі відбування покарань на підставі вироку суду, який на даний момент не скасований, тому тримання останнього у ДУ «Вінницька УВП (№1)» є законним та обґрунтованим.

Також, відповідно до ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:

1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

2) неперевищене граничного строку тримання під вартою;

3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Під час розгляду справ в порядку ст. 206 КПК України слідчий суддя перевіряє законність тримання особи під вартою та чи не порушенні її права та законні інтереси, передбаченні нормативно правовими актами України та міжнародними нормативно правовими актами ратифікованими Україною, тому посилання заявника на безпідставність призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі, не може бути предметом розгляду в даному судовому засіданні.

Судом встановлено, що вироком судової колегії в кримінальних справах Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 ОСОБА_4 засуджено до смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 22.02.1996 вирок залишено без змін. Постановою Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000 покарання, призначене ОСОБА_4 у вигляді смертної кари - розстрілу замінено на довічне позбавлення волі. Наведене підтверджує законність утримання ОСОБА_4 під вартою.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 утримується під вартою законно та підстави для застосування до останньої вимог ст. 206 КПК України відсутні.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що права та свободи ОСОБА_4 , органами державної влади не порушені і дотримані в повному обсязі, останній тримається під вартою законно, скарга адвоката в інтересах засудженого є необґрунтованою та безпідставною, а тому в її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , 1976 року народження, засудженого до довічного позбавлення волі вироком Івано-Франківського обласного суду від 12 грудня 1995 року, в порядку ст. 206 КПК України, на незаконність тримання під вартою відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя