ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3306/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/373/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження №11-сс/817/373/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 05.11.2024 року щодо обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 05.11.2024 задоволено клопотання слідчого СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене із прокурором Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_6 та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 год. 59 хв. 30 грудня 2024 року, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить дану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, в житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Вважає висновок слідчого судді про наявність двох ризиків, на які вказував слідчий у клопотанні та які підтримав прокурор у судовому засіданні, таким що не відповідає фактичним обставинам справи, посилаючись на те що ОСОБА_7 , зрозумівши протиправність своїх дій, відразу ж викликав медичного працівника для надання медичної допомоги потерпілому ОСОБА_11 , попросив його викликати працівників поліції, а також з початку проведення досудового розслідування визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому. Крім того, надалі в ході досудового розслідування від визнання вини і щирого каяття не відмовився, співпрацював з органами досудового слідства, тому вважає, що твердження про ризики переховування і впливу на потерпілого, свідків є маловірогідними.

Зазначає, що слідчий суддя не оцінив в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього родини й утриманців, відсутність судимостей, його вік та стан здоров`я, вік ОСОБА_7 , якому виповнилося 52 роки та наявність хворіє хронічних захворювань: емболії лівої підколінної артерії ГАН ІІ ст. Операція (09.08.2022р.) - емболектомії в лівій підколінній артерії, метаболічної кардіоміопатії СН І ст. (підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №3489, ультразвуковим дуплексним обстеженням артерій лівої нижньої кінцівки), бульозної хвороби легень, правобічного тотального напруженого пневмоторакса, внаслідок чого він був прооперований 21.06.2023р. (підтверджується виписним епікризом із медичної карти №09577). Вважає, що перебування ОСОБА_7 в умовах тримання під вартою в закладах закритого типу може спровокувати загострення цих хвороб і загалом негативно вплинути на загальний стан його здоров`я.

Вказує, що застосуваня до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде співмірним із його особою, вчиненим ним правопорушенянм, та таким що здатне запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України, забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, виходячи із наведених захистом аргументів.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін, колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, слідчим СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000499 від 04.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Правоохоронними органами ОСОБА_7 підозрюється у тому, що 03.11.2024 близько 13 год. 30 хв. (точної години досудовим розслідуванням не встановлено) перебував у житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , де розпивав алкогольні напої із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жителем АДРЕСА_1 (далі - ОСОБА_11 ).

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ,03.11.2024 близько 13 год. 30 хв. (точної години досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 дістав із шкарпетки, в яку був одітий ножа, та з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_11 один удар ножем у ділянку черевної порожнини спереду, декілька ударів в область поперекового відділу зліва та один удар в ліву руку, внаслідок чого спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: поверхневих множинних різано-колотих ран передньої поверхні грудної стінки, проникаючої рани передньої поверхні черевної стінки, колото-різаної рани поперекової ділянки зліва та різаної рани долонної поверхні лівої кисті.

3 листопада 2024 року, ОСОБА_7 було затримано у порядку ст.208 КПК України.

4 листопада 2024 року, в межах кримінального провадження 0000499 від 04.11.2024, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі не оспорюються висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України ухвала слідчого судді в цій частині не підлягає перевірці апеляційним судом.

Слідчий суддя задовольняючи клопотання врахував те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, тому ОСОБА_7 усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, він може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Оцінюючи вищевказане, колегія суддів також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Колегія суддів дійшла висновку, що суворість передбаченого покарання не є єдиним фактором, на які посилався слідчий суддя в ухвалі, однак була суттєвим елементом при оцінюванні ним наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у тому чисті переховування від від слідства і суду. Наведені в апеляційній скарзі обставини, що підозрюваний має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, не є доказом того, що відсутня ймовірність того, що ОСОБА_7 може переховуватися від слідства і суду, що унеможливить завершення досудового розслідування у розумний строк та подальшого судового розгляду.

Щодо на наявністі ризику впливати на потерпілого, свідків, передбаченого п. 3. ч.1 ст.177 КПК України, то слідчий вірно виходив з того, що такий ризик стверджується тим, що ОСОБА_7 знайомий з потерпілим, а перебування у статусі підозрюваного може викликати у нього бажання з метою уникнення кримінальної відповідальності вплинути на потерпілого чи свідків у цьому кримінальному провадженні, шляхом прохання, залякування або вчинення інших дій зможе схиляти потерпілого чи свідка до дачі неправдивих неповних показань чи відмови від дачі показань, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що спричинить складнощі для подальшого досудового розслідування та суду, який може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК.

Тому суд обґрунтовано визнав, що вищенаведені обставини свідчать про неможливість запобігання переліченим ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, а також, що застосування більш м`яких запобіжних заходів - домашного арешту чи особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки та належного виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Доведення існування вказаних ризиків не вимагає надання доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наведені в клопотанні слідчого та прокурора підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею були ретельно перевірені.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею також в повній мірі враховано, характер, мотиви та спосіб вчинення злочину, у якому підозрюється ОСОБА_7 , наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості.

Також, на переконання колегії суддів за встановлених обставин доводи захисника про середній вік ОСОБА_7 , наявність хронічних захворювань, його наявність постійного місця проживання, не можуть слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки, а тому обрання ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних обов`язків.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( Летельє проти Франції ).

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не пов`язані із триманням під вартою будуть адекватними у даному кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування та зможуть попередити ризики, встановлені ст. 177 КПК України, з огляду на що колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного на свободу.

На думку колегії суддів слідчий суддя вірно вважав за неможливе визначити ОСОБА_7 розмір застави, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та відповідно скасування оскаржуваної ухвали щодо підозрюваного ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, перевіряючи клопотання захисника підозрюваного щодо проведення його медичного обстеження у відповідного лікаря закладу МОЗ України у звязку з нещодавно проведеною операцією, погіршенням стану здоровя та неможливості надання відповідної медичної допомоги в умовах УПВ колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 8, 116 Кримінально-виконавчого Кодексу України підозрюваний має право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Основами законодавства України про охорону здоров`я, за винятком обмежень, передбачених законом. Охорона здоров`я забезпечується системою медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних заходів, а також поєднанням безоплатних і платних форм медичної допомоги. Засудженому гарантується право на вільний вибір і допуск лікаря для отримання медичної допомоги, у тому числі за власні кошти. Згідно вимог нормативної бази, а саме вимог Наказу Міністерства юстиції України №499/5 від 21.03.2013 року Про затвердження Переліку закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України та спільного Наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012 року Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, та із врахуванням п.2.5 Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Відшкодування витрат, пов`язаних із залученням обраного лікаря-фахівця, здійснюється за рахунок особи, узятої під варту, якій надавалась медична допомога, або її родичів Наказу Мінюсту-МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року, з огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має право на проведення обстеження у відповідного лікаря-фахівця відповідного закладу охорони здоровя, а тому клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 05.11.2024 щодо ОСОБА_7 - без змін.

Зобовязати начальника Державної установи «Чортківська установа виконання покарань № 26» Міністерства юстиції України забезпечити право ОСОБА_7 , 17.09.1972 року на проведення медичного обстеження у відповідного лікаря-фахівця відповідного закладу охорони здоровя.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді