Справа № 278/5348/24
В И Р О К

Іменем України

31 жовтня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Житомир, громадянки України, із середньою освітою, непрацюючої, незаміжньої, мешканки АДРЕСА_1 , судимої,

17.05.2024 Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ст. ст. 75, 76 Кримінального кодексу України (далі КК) до позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням та іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК,

в с т а н о в и в:

30 вересня 2024 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000691.

З угоди вбачається, 18 вересня 2024 року близько 12 год. ОСОБА_4 перебувала на місцевому кладовищі, що по АДРЕСА_2 , де у неї виник умисел на незаконне заволодіння предметами, що знаходилися на могилах.

Реалізуючи цей умисел, у цей же час та місці ОСОБА_4 підійшла до місць поховання військовослужбовців ОСОБА_8 (09.12.1982-07.03.2022) та ОСОБА_9 (26.06.1992-07.03.2022), грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих та вияву поваги і пам`яті померлих, проявляючи зневагу до місць поховання покійних та ображаючи пам`ять про померлих, нехтуючи громадською моральністю у сфері шанобливого ставлення до померлих та місць їх поховання, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи фізичну силу, підняла два металевих предмети, а саме дві гільзи від артилерійських снарядів з пам`ятним гравіюванням з місць поховання останніх, з якими залишила місце вчинення кримінального правопорушення і у подальшому їх реалізувала, отримавши матеріальну вигоду, таким чином вчинивши незаконне заволодіння даними предметами, що знаходились на могилі.

Крім цього, 21.09.2024 близько 14 год. ОСОБА_4 перебувала на місцевому кладовищі (за вищевказаною адресою), де у неї виник умисел на повторне незаконне заволодіння предметами, що знаходилися на могилах.

Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_4 у вказаний день, час та місці, підійшла до місця поховання військовослужбовця ОСОБА_10 (02.07.1993-07.03.2022), грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих та вияву поваги і пам`яті померлих, проявляючи зневагу до місць поховання покійних та ображаючи пам`ять про померлого, нехтуючи громадською моральністю у сфері шанобливого ставлення до померлого та місця його поховання, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи фізичну силу, підняла металевий предмет, а саме гільзу від артилерійського снаряду з пам`ятним гравіюванням з місця поховання останнього, з яким залишила місце вчинення кримінального правопорушення і у подальшому його реалізувала, отримавши матеріальну вигоду, таким чином вчинивши незаконне заволодіння даним предметом, що знаходився на могилі.

Сторони угоди кваліфікували діяння ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 297 КК як повторне незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, вчинене з корисливих мотивів, та узгодили покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ч. 1 ст. 71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком від 17.05.2024 остаточно визначивши покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Вирішуючи в порядку ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) питання про можливість затвердження судом вищезазначеної угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступного.

Інкриміновані ОСОБА_4 діяння правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 297 КК, оскільки вона повторно з корисливих мотивів незаконно заволоділа предметами, що знаходяться на могилі.

Відповідно до ст. 12 КК кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 297, є тяжким злочином; угоду укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні названого кримінального правопорушення; потерпілими надано письмову згоду на укладення цієї угоди. Таким чином, сторони при укладенні угоди дотримались вимог ч.ч. 4 та 5 ст. 469 КПК.

Зміст угоди відповідає вимогам, встановленим ст. 472 КПК, угода також містить передбачені ст. 473 КПК наслідки її укладення та затвердження.

Укладення угоди між обвинуваченою ОСОБА_4 та прокурором є добровільною, сторони цілком розуміють наслідки угоди, обмеження в праві на оскарження вироку суду та наслідки невиконання умов угоди.

Умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб.

Для визнання винуватості ОСОБА_4 наявні фактичні підстави.

Узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченої, яка раніше судима за вчинення корисливого кримінального правопорушення, однак активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення та щиро розкаялась. Суд вважає, що таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Очевидної неможливості виконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань не вбачається.

Сторони угоди просили суд затвердити угоду про визнання винуватості. Обвинувачена вказала, що фактичні обставини, як вони зазначені у обвинувальному акті, відповідають дійсності, вину визнає повністю. Потерпілі не заперечували проти затвердження угоди судом.

Даних про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Арешт, накладений на речові докази по справі, на підставі ст. 174 КПК підлягає скасуванню, а речові докази поверненню власникам.

Приймаючи до уваги призначене покарання, суд вважає за необхідне залишити в силі обраний раніше стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки остання не має постійного місця проживання, роботи, а тому вважає, що існує ризик переховування обвинуваченої від відбування покарання, відвернути який м`який запобіжний захід не зможе.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 469, 472, 474-475 КПК, суд

у х в а л и в:

Затвердити у кримінальному провадженні № 10000691 угоду про визнання винуватості від 30 вересня 2024 року між прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК, та призначити їй узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 17.05.2024, визначивши ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в цей строк строк її попереднього ув`язнення, починаючи з дня взяття її під варту 27.09.2024 і до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Арешти, накладені ухвалами слідчих суддів Богунського районного суду м. Житомира від 27.09.2024 та від 30.09.2024 на три гільзи від артилерійських снарядів, скасувати, а вказані речові докази повернути власникам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку. При цьому вирок може бути оскаржений лише з підстав, визначених у ч. 4 ст. 394 КПК.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій та прокурору, а також направити потерпілій ОСОБА_11 не пізніше наступного дня після ухвалення. Захисник та потерпілі мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1