Провадження № 1-кп/638/1740/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001119 від 26.05.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді навідника зенітно-артилерійського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №119 від 20.06.2022 ОСОБА_4 призначено на посаду навідника зенітно- артилерійського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Вимоги ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують рядового ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що зазначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який в подальшому продовжувався та який дії і на теперішній час.

Однак солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 , з 26.03.2023 навідник зенітно- -артилерійського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 вибув з району виконання завдань на стаціонарне лікування до Харківського госпіталю (військова частина НОМЕР_3 ). Між тим, солдат ОСОБА_4 , в порушення ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 21.04.2023 не завершивши лікування, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, за відсутності законних підстав та поважних причин самовільно залишив ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 в період з 21.04.2023 по 04.03.2024, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби, а саме місця розташування зенітно-артилерійського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За результатами судового розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, судом вказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишенні військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, підтвердив правильність викладених в обвинувальному акті обставин та пояснив про обставини злочину так, як це викладено вище.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди учасників судового розгляду, прийняв рішення не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

За результатами розгляду кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Питання призначення кримінального покарання повинно вирішуватися з урахуванням мети покарання (постанова Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22).

Вирішуючи питання щодо призначення покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, характер суспільної небезпеки діяння, конкретні обставини по справі, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вивченням в процесі судового розгляду даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він має середню спеціальну освіту, неодруженого, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, обіймав посаду навідника зенітно-артилерійського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , має військове звання «солдат», наявність інвалідностей заперечує, на обліку у лікаря нарколога та -психіатра не перебуває, за медичною наркологічною, психіатричною, неврологічною або нейрохірургічною допомогою до Чугуївської ЦЛ не звертався, на амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебував.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 в силу ст. 66 КК України суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального правопорушень та активне сприяння у розкритті злочину.

При призначенні покарання обвинуваченому в межах санкції кримінального закону, яким передбачена відповідальність за вчинене, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вищевказані дані, що характеризують особу ОСОБА_4 , обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують.

Також судом враховуються положення ч.ч. 2,3 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

На підставі викладеного та з урахуванням думки прокурора, який вважав необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті обвинувачення, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так й іншими особами, відповідатиме засадам гуманізму, буде співрозмірним характеру вчинених діянь та їх наслідкам і забезпечить досягнення справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Застосування положень ст. 75 КК України та звільнення особи від відбування призначеного покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 407 КК України, діючим законом України про кримінальну відповідальність заборонено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, речові докази, арешт майна - відсутні.

Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, встановлених ст. 178 КПК України, враховуючи вид та міру покарання, яке призначається судом ОСОБА_4 , суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили обрати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 слід обчислювати з дати ухвалення вироку - 21.08.2024.

Керуючись ст. 368-371, 373-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрати стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 21.08.2024.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 термін попереднього ув`язнення з 21.08.2024 до набрання вироком законної сили із розрахунку: 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя ОСОБА_1