Справа №584/1437/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/388/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 01 березня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій останній просить вирок Путивльського районного суду Сумської області від 01 березня 2023 року відносно нього скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим за ч.1 ст.125 КК України та виправдати за недоведеністю в його діях складу вказаного правопорушення.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що його вина у вчиненні вказаного правопорушення органом досудового слідства доведено не було, а висновки суду за результатом судового розгляду даної справи є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Апелянт зазначає, що судом не було враховано наявну суперечність між його показаннями та показаннями потерпілого, що висновками судових експертиз не підтверджено механізму утворення ушкоджень, наявних на тілі потерпілого, як було продемонстровано ним у ході проведення слідчого експерименту. Крім того, показами свідка ОСОБА_9 підтверджується те, що вона була відсутня після виходу потерпілого на вулицю з магазину, тобто не бачила яким чином він отримав тілесні пошкодження, що потерпілий ОСОБА_8 перший почав бійку та виштовхував його з магазину.

Крім того, апелянт зазначає, що по місцю проживанню він характеризуюсь позитивно, займається веденням домашнього господарства, є членом сільськогосподарського кооперативу «Ярославна», має проблеми зі здоров`ям, що просить врахувати при розгляді апеляційної скарги.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 06 листопада 2021 року, близько 11 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_7 перебував в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою АДРЕСА_2 . У цей час до магазину зайшов потерпілий ОСОБА_8 , який, побачивши обвинуваченого ОСОБА_7 , зробив останньому зауваження з приводу перебування в магазині без засобів індивідуального захисту, а саме медичної маски.

Будучи обуреним на зауваження потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 вчинив з ним словесну сварку, під час якої схопив потерпілого ОСОБА_8 за шию та витягнув з магазину. Перебуваючи на вулиці біля входу до магазину, обвинувачений ОСОБА_7 , передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область лівого ока та носу потерпілого ОСОБА_8 та один удар кулаком лівої руки в область носу потерпілого ОСОБА_8 , заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження.

На цьому конфлікт припинився та обвинувачений ОСОБА_7 поїхав додому.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Вказане кримінальне провадження було призначено до апеляційного розгляду, і на стадії вирішення клопотань, прокурор звернулась до колегії суддів з клопотанням про приєднання до матеріалів провадження вимоги про судимість ОСОБА_7 , з якої вбачається, що окрім інкримінованого злочину, інших кримінальних проваджень останній не вчиняв та звертала увагу на наявність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до такої відповідальності.

В обґрунтування зазначеного, прокурор посилалась на те, що кримінальне правопорушення, за яким ОСОБА_7 було визнано винним, вчинено останнім у листопаді 2021 року, строк притягнення особи до кримінальної відповідальності за вказаним злочином, відповідно до положень ст. 49 КК України, складає 2 роки і сплив у листопаді 2023 року.

При цьому, прокурор просила роз`яснити ОСОБА_7 можливість звернення з таким клопотанням самостійно, що є обв`язком суду, або ж звільнити останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.ст.49,74 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

З врахуванням зазначеного, обвинуваченому ОСОБА_7 було роз`яснено, що строк притягнення його до кримінальної відповідальності сплинув у 2023 році і якщо він погодиться на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, і звернеться з таким клопотанням, то вирок, ухвалений відносно нього буде скасовано, він буде вважатись таким, що не має покарання, кримінальне провадження буде закрито у зв`язку із закінченням строків давності, що не є реабілітуючими підставами і він фактично залишиться винною особою.

Також, обвинуваченому було роз`яснено, якщо він не погодиться на закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів здійснюватиме розгляд даного провадження за його апеляційною скаргою, перевірятиме обґрунтованість її доводів та законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

На такі роз`яснення головуючого щодо визначеного законом порядку звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що просить закрити дане кримінальне провадження з цих підстав, про що і заявляє клопотання.

А тому, заслухавши доповідь головуючого судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , який клопотав про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, прокурора, яка вважала клопотання обвинуваченого таким, що підлягає до безумовного задоволення, позицію потерпілого, який заперечував щодо задоволення вказаного клопотання, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши заявлене обвинуваченим клопотання, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК України та у порядку, встановленому КПК України.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

У свою чергу, ч.1 ст.49 КК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

При цьому, положеннями вказаної норми закону встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст.12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності, підстави такого звільнення, правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч.1 ст.49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку (ст.285 КПК України).

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що вироком Путивльського районного суду Сумської області від 01 березня 2023 року ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді 200 годин громадських робіт. Вказаний злочин вчинено обвинуваченим 06 листопада 2021 року.

Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено, що умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Таким чином, ОСОБА_7 було вчинено кримінальний проступок, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

За таких обставин, у даному провадженні строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності закінчився у листопаді 2023 року, а тому, з врахуванням як зазначеного, так і того, що протягом вказаного строку останній нових злочинів не вчиняв, що підтверджується наданою прокурором вимогою про судимість, на день апеляційного розгляду існують законні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При цьому, звертаючись до колегії суддів з вказаним клопотанням, обвинувачений зрозумів, що у такому випадку він буде звільнений від кримінальної відповідальності залишаючись винною у вчиненні кримінального правопорушення особою, кримінальне провадження буде закрито не з реабілітуючих підстав, і своїх заперечень щодо цього не висловлював.

Що стосується заперечень потерпілого щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, то колегія суддів зауважує, що положення Закону, якими встановлено розгляд питання про звільнення від кримінальної відповідальності за своєю суттю є імперативними та не залежать від думок учасників судового провадження та від розсуду суду, і у випадку встановлення усіх обставин, які є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, при наявності його згоди на це, суд зобов`язаний прийняти рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження. (Правова позиція Верховного Суду у постанові від 29 липня 2021 року по справі №552/5595/18).

За встановлених колегією суддів обставин, клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності слід задовольнити, обвинувальний вирок відносно ОСОБА_7 , скасувати, а дане кримінальне провадження закрити, відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 01 березня 2023 року, яким ОСОБА_7 визнано винним за ч.1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 200 годин громадських робіт скасувати.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України закрити, та згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4