Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-в/641/305/2024 Справа № 641/6987/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові подання начальника Державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2015 року, вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.05.2018 року, вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.05.2021 року, у відношенні ОСОБА_4

встановив:

До Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшло подання начальника Державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2015 року, вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.05.2018 року, вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.05.2021 року, у відношенні ОСОБА_4

У поданні вказано, що засуджена відбуває покарання в ДУ "Качанівська виправна колонія (№54)».

Так, вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2015 року ОСОБА_4 засуджена за ч.1, 3 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, покладено обов`язки, передбачені п.2,3 ч.1 ст.76 КК України

Відповідно до вказаного вироку ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.185 КК України -08.07.2015 року, розмір шкоди 500 грн.00 коп., кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.185 КК України в кінці липня 2015 року, розмір шкоди 2000 грн.00 коп.,

Крім того, вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.05.2018 року ОСОБА_4 засуджена за ч.2 ст.309 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71, 78 КК України до 5 років позбавлення волі.

Також, вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.05.2021 року ОСОБА_4 засуджена за ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.

Засуджена та представник установи виконання покарання у поданих до суду заявах просили розглядати клопотання за їх відсутності.

Заслухавши думку прокурор, дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2015 року ОСОБА_4 призначено покарання- у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України; у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України; ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, покладено обов`язки передбачені п.2,3 ч.1, ст.76 КК України. Згідно з вищевказаним вироком кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.185 КК України - вчинено 08.07.2015 року, вартість майна, яке було предметом крадіжки 500 грн.00 коп., кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.185 КК України в кінці липня 2015 року, вартість майна, яке було предметом крадіжки 2000 грн.00 коп.,

Окрім того, вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.05.2018 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років. На підставі ст.71, ч.3 ст.78 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2015 року та остаточно призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Також, вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.05.2021 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного їй майна. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.05.2018 року та остаточно призначено покарання у виді 08 років 06 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього належного їй майна

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

09.08.2024 набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни дост. 51 КУпАП(Дрібне викрадення чужого майна).

Частиною 1ст. 51 КУпАП(у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП(у редакції Закону № 3886-IX) установлена відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1ст. 51 КУпАП, якщо вартість майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п. 169.1 ст. 169розділуIVцьогоКодексудля відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2015 року вбачається, що кримінальні правопорушення ОСОБА_4 вчинила у 2015 році кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.185 КК України - вчинено 08.07.2015 року, вартість майна, яке було предметом крадіжки 500 грн.00 коп., кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.185 КК України в кінці липня 2015 року, вартість майна, яке було предметом крадіжки 2000 грн.00 коп.,

Станом на 01 січня 2015 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1218 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 609 грн.00 коп.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України , розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2015 році, становив 1218 грн..

На підставі вищевикладеного суд робить висновок про те, що діяння, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України, засуджено ОСОБА_4 за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2015 року , на цей час не може вважатись кримінальними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення якого остання була засуджена за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2015 року, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого закон передбачає кримінальну відповідальність.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24).

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст. 5 України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання призначеного за ч.1 ст.185 КК України вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2015 року

Керуючись ст. 5, КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд

ухвалив:

Подання начальника Державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засуджену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного за ч.1 ст.185 КК України вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2015 року

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Cуддя- ОСОБА_1