УХВАЛА

31 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 482/1390/19

провадження № 51-4958ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2024 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 30 липня 2024 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:

Потерпілий звернувся до суду з касаційною скаргою на указані вище судові рішення щодо ОСОБА_5 , стверджує про їх незаконність через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність через звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Приписи п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК передбачають обов`язок зазначати у касаційній скарзі вимоги особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції. Такі вимоги повинні відповідати, серед іншого, положенням ст. 436 цього Кодексу, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Відповідно до змісту ст. 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Також необхідно враховувати положення ст. 424 КПК, які визначають предмет перегляду суду касаційної інстанції. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 424 цього Кодексу, у касаційному порядку може бути оскаржений вирок суду першої інстанції після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції, постановлене щодо зазначеного судового рішення суду першої інстанції.

При цьому, за правилами ст. 437 КПК, суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.

Потерпілий у змісті касаційної скарги зазначає про те, що оскаржені судові рішення підлягають скасуванню та зміні, просить вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2024 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Про те, що необхідно зробити з оскарженою ухвалою апеляційного суду, постановленою щодо вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2024 року, у змісті вимоги до суду касаційної інстанції не вказано.

Таким чином, відображена в касаційній скарзі потерпілого вимога, в контексті приписів ст. 436 КПК, не відповідає повноваженням суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, а доводи про необхідність зміни судом касаційної інстанції судового рішення в частині погіршення становища засудженого суперечать приписам ст. 437 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Суд касаційної інстанції, відповідно до приписів ст. 433 КПК, перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Потерпілий в касаційній скарзі стверджує, що суди попередніх інстанцій не дотримались вимог ст. 370 КПК щодо наведення достатніх мотивів про можливість звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Натомість про те, що абиякі обставини, як би могли вплинути на призначення засудженому ОСОБА_5 покарання або звільнення від його відбування, не були враховані судом першої інстанції, в касаційній скарзі не йдеться. Обґрунтування того, яких порушень цей суд припустився під час оцінки обставин, передбачених ст. 91 КПК, з огляду на положення ст. 94 цього Кодексу, в касаційній скарзі також не наведено.

Зі змісту доданої до касаційної скарги копії ухвали Миколаївського апеляційного суду від 30 липня 2024 року вбачається, що аналогічні доводам касаційної скарги потерпілого питання, зокрема щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, були предметом оцінки суду апеляційної інстанції за його апеляційною скаргою, який за результатами перегляду вироку місцевого суду надав на них свої відповіді. При цьому касаційна скарга не містить обґрунтування того, яких порушень приписів кримінального процесуального закону було допущено цим судом при апеляційному перегляді вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2024 року, з огляду на межі та порядок, передбачені статтями 404, 405 КПК, щодо його здійснення.

Також колегія суддів наголошує, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд, при цьому припинено діяльність Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду України.

Однак, усупереч вимог КПК, потерпілий звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, яку адресував Верховному Суду України.

Наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3