Номер провадження 1-кп/243/803/2024
Номер справи 243/5348/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі № 11 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження №0000497 від 03 червня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Івана Франка, Пологівського району, Запорізької області, громадянина України з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.02.2006 Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 296 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік;

???-26.06.2006 Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 289, ст. ст. 69, 71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

???-03.11.2008 Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки;

???-26.02.2009 Сімферопольським районним судом АР Крим за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі (постановою Кіровського міськрайонного суду Донецької області на підставі ст. 71 КК України визначений порядок відбування покарання за сукупністю невиконаних вироків, остаточно визначено до відбуття покарання у виді 10 років позбавлення волі), звільнений умовно-достроково 10.04.2017, невідбутий строк покарання 1 рік 6 місяців 5 днів;

???-17.04.2018 Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 186, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

???-10.09.2019 Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 8 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 18.09.2021, невідбутий строк покарання 6 місяців 1 день;

-02.02.2024 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі на 1 рік, на основі ст. ст. 74, 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Угода про визнання винуватості досягнута під час досудового розслідування справи.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась.

Згідно Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 травня 2024 року № 271/2024, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 10 травня 2024 року №3684-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно вчинив умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 14.05.2024 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 , знаходячись біля крамниці «Чудо-маркет», за адресою: АДРЕСА_3 , зустрів свого знайомого ОСОБА_6 , у якого при собі був мобільний телефон торгової марки «Xiomi» модель «Redmi 9C», об`ємом пам`яті 3/64 ГБ, у корпусі темно-синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 .

В зазначений час у вказаному місці у ОСОБА_4 виник протиправний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме мобільним телефоном торгової марки «Xiomi» модель «Redmi 9C» об`ємом пам`яті 3/64 ГБ, у корпусі темно-синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , 14.05.2024 приблизно о 13 годині 00 хвилин, більш точного часу під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, знаходячись біля крамниці «Чудо-маркет», за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_6 , попросив у останнього телефон торгової марки «Xiomi» модель «Redmi 9C», об`ємом пам`яті 3/64 ГБ, у корпусі темно-синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 для здійснення дзвінку, при цьому наміру повертати вказаний мобільний телефон не мав.

Будучи не обізнаним про злочинний намір ОСОБА_4 , ОСОБА_6 добровільно передав останньому свій мобільний телефон торгової марки «Xiomi» модель «Redmi 9C», об`ємом пам`яті 3/64 ГБ, у корпусі темно-синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 .

Продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 з вищевказаним мобільним телефоном ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2085 гривень 33 копійки.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

05 липня 2024 року між Прокурором Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000497, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 липня 2024 року та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю її його захисника адвоката ОСОБА_5 укладено Угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно наданої суду разом з Обвинувальним актом Угоди про визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду справи повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується: а) беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні і б) сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 частиною 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупнiстю вирокiв частково приєднати до призначеного покарання невiдбуту частину покарання за вироком Слов`янського мiськрайонного суду від 02.02.2024.

Згідно даної угоди Прокурор Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000497, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 липня 2024 року та обвинувачений ОСОБА_4 , з участю його захисника адвоката ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за статтею 190 частина 2 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні. Також вказаною Угодою визначено покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 частиною 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

В Угоді передбачені наслідки укладення та затвердження Угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України та наслідки її невиконання.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 просив відмовити в затвердженні угоди та, зважаючи на зміну розміру дрібного викрадення, згідно з Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, просив закрити кримінальне провадження на підставі п.4-1ч.1 ст. 284 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, пояснив, що не заперечує обставин, викладених в обвинувальному акті, зокрема, погоджується з розміром викраденого майна, вартість якого становить 2085 гривень 33 копійок. Просив не затверджувати Угоду про визнання винуватості, оскільки є підстави для закриття кримінального провадження.

Клопотання захисника підтримав, зазначив, що на закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України погоджується, наслідки закриття провадження йому зрозумілі.

Прокурор ОСОБА_3 проти закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України не заперечував.

Потерпілий ОСОБА_6 , до судового засідання не з`явився.

Суд бере до уваги, що у відповідності до положень ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1ст.325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.

При цьому, прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечували проти проведення судового засідання за відсутності потерпілого.

Розглянувши клопотання захисника про закриття провадження в справі, заслухавши думку учасників судового провадження під час його розгляду, суд дійшов до наступного висновку.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно з ч.5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Статтею 474 КПК України визначено, що після перевірки угоди на відповідність чинному законодавству, суд ухвалює рішення про її затвердження чи відмови у затвердженні угоди, у разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст. 474 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 6 ст. 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі Закон № 3886-ІХ), який набрав чинності 09 серпня 2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, до 3028,00 грн.) є дрібною крадіжкою, за вчинення якої настає відповідальність, передбачена ст. 51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібною крадіжкою, за яку передбачено адміністративну відповідальність, є крадіжка, розмір якої не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно з пп. 169.1.1 п.169.1 ст. 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2024 року становить 3028 гривень 00 копійок, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1514 гривень 00 копійок на 2024 рік, а 2 неоподатковуваних мінімуми становить 3028 гривень 00 копійок.

Отже, спричинена потерпілому матеріальна шкода у сумі до 3028,00 грн. включно, є адміністративним правопорушенням.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні до втрати цією нормою чинності.

Зазначене також узгоджується з положеннями ч.1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої, закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Згідно з ч.1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, отже, поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання законом чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону № 3886-ІХ має зворотну дію в часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Як передбачено приписами п.п.1, 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.п. 5-8, 10 ч.1, ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно з п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 4-1) втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1ч.1 цієї статті, здійснюється прокурором, якщо підозрюваний проти цього не заперечує. За відсутності згоди підозрюваного кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених главою 36-1цього Кодексу.

Ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч.1 або п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченоїп.4-1ч.1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що вартість викраденого обвинуваченим ОСОБА_4 майна в даному кримінальному провадженні становить 2085 гривень 33 копійок, його діяння станом на день розгляду провадження судом, і з урахуванням положень Закону №3886-ІХ, ст. 5 КК України, підлягає кваліфікації як адміністративне, а не кримінальне правопорушення, що виключає подальший судовий розгляд.

Тому, із урахуванням того, що затвердження угоди в даному кримінальному провадженні суперечить вимогам цього Кодексу та Закону №3886-IX, за наявності підстав для закриття кримінального провадження згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, відсутності жодних заперечень щодо закриття кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 із цих підстав, суд дійшов до висновку, що в затвердженні Угоди про визнання винуватості від 05 липня 2024 року слід відмовити, а клопотання захисника про закриття кримінального провадження в справі задовольнити.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Враховуючи ті обставини, що Клопотання захисника обвинуваченого про закриття кримінального провадження в даній справі задоволено, то витрати на залучення експертів з обвинуваченої стягненню не підлягають.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядкуст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 314, 369-372, 374, 376, 474,475, 479-2 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в затвердженні Угоди про визнання винуватості, від 05 липня 2024 року між Прокурором Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000497 відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 липня 2024 року та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю його захисника адвоката ОСОБА_5 .

Задовольнити клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000497, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 липня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 частина 2 КК України.

Кримінального провадження №0000497, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 липня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 частина 2 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази по справі:

- копія фрагменту паперу з наявними на ньому IMEI 1: НОМЕР_1 від мобільного телефону марки «Xiomi» модель «Redmi 9C», об`ємом пам`яті 3/64 ГБ , який надав потерпілий ОСОБА_6 . На підставі постанови від 05.06.2024 року, що зберігається в матеріалах кримінального провадження повернути власнику ОСОБА_6 ;

- товарний чек від 15.10.2023 року на покупку мобільного телефону марки «Xiomi» модель «Redmi 9C», IMEI 1: НОМЕР_1 . На підставі постанови від 24.06.2024 року, що зберігається в матеріалах кримінального провадження повернути власнику ОСОБА_6 ;

- DVD-R диск, який було належним чином опечатано до паперового конверту, який опечатано печаткою та CD - диск з наявними на ньому відеозаписом, який було надано у відповідь на запит. На підставі постанови від 11.06.2024 року, що зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвалу постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1