Пр. 1-кп/336/619/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000374 від 24.08.2023, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів Запорізької області, громадянина України, одруженого, який отримав середню спеціальну освіту, перебуває на посаді кулеметника 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкта НОМЕР_9) стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично проживав до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , є внутрішньо переміщеною особою, має на утриманні малолітню дитину, інвалідності не має, раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.408 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_2 від 27 квітня 2022 року N119 військовослужбовця за мобілізацією солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_2 від 28 липня 2023 року N183 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду кулеметника 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об?єкта НОМЕР_8) стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об?єктів) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та вважається таким, що приступив до виконання обов?язків.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_7 від 24 лютого 2022 року N64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому відповідними Указами Президента України ОСОБА_7 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов?язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов?язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов?язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов?язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за таких обставин.

30.07.2023, приблизно о 08-00 годині, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, самовільно залишив місце служби, а саме територію об?єкта ВДО НОМЕР_8 «КП «ІНФОРМАЦІЯ_9, після чого свої службові обов?язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового й цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби.

Таким чином, ОСОБА_3 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді кулеметника 3 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об?єкта НОМЕР_8) стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об?єктів) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - НГУ), у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 30.07.2023, приблизно о 08-00 годині, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, самовільно залишив місце служби, а саме територію об?єкта ВДО НОМЕР_8 «КП «ІНФОРМАЦІЯ_9, після чого свої службові обов?язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, надав докладні пояснення, підтвердив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, дату, час, місце й спосіб його скоєння, проте заперечував, що самовільно залишив місце служби саме з метою ухилення від несення військової служби, зазначивши, що мав на меті повернутись до місця її несення.

Так, у судовому засіданні він показав суду, що до призову строкову військову службу не проходив, перебував в запасі. З 24.04.2022 проходив військову службу за мобілізацією, 27.04.2022 склав військову присягу, перебував на посаді кулеметника 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкта НОМЕР_9) стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «солдат». На час події правопорушення (приблизно протягом одного місяця) військова частина здійснювала охорону вказаного військового об`єкта в м. Запоріжжі, до цього - базу паливно-мастильних матеріалів. ОСОБА_3 додатково пояснив, що мешкає на території м.Запоріжжя приблизно 10 років.

Так, 29.07.2023, приблизно о 17-00 годині, ОСОБА_3 пішов у вечірнє звільнення (увільнення), запис про що був внесений до відповідного журналу обліку на контрольно-пропускному пункті військової частини. Крім того, йому видали відпускний квиток. Обвинувачений мав повернутись на територію військового об`єкта, зазначеного в обвинувальному акті, о 07-30 годині 30.07.2023. Увечорі 29.07.2023 та протягом місяця з цієї дати він регулярно вживав спиртні напої, а протягом наступного місяця відходив від цього стану, приводив себе до ладу. 29.07.2023 ввечері, точного часу та місця ОСОБА_3 не пам`ятає, він втратив барсетку із мобільним телефоном та документами (паспортом та військовим квитком зокрема). Наступного дня, вранці 30.07.2023, він намагався відшукати загублені речі, проте марно, після чого знову почав вживати спиртні напої. Час та місце, де загубив вказані речі, не пам`ятає, адже був в стані сп`яніння. Свій стан протягом місяця з дати залишення військової служби ОСОБА_3 пояснює втратою батька, який загинув в АДРЕСА_1 , вважаючи, що у нього був нервовий зрив. Так, після смерті батька він брав відпустку тривалістю 10 днів (з 29.06.2023), після чого, одразу, - у зв`язку із необхідністю термінового оперативного втручання сину - тривалістю 7 днів, тобто, за сімейними обставинами. По поверненню до місця служби ОСОБА_3 деякий час (7-10 днів) продовжував нести військову службу, за спливом вказаного часу взяв нічне звільнення, більше до місця розташування військової частини не з`являвся, тобто, з 30.07.2023 о 08-00 ранку час проводив на власний розсуд, поза межами військової служби.

Відповідно до свідчень ОСОБА_3 він не знав, як повернутись до місця несення служби з часу закінчення звільнення та які будуть наслідки, що його й лякало. Був затриманий приблизно через 3 місяці після того, як залишив територію військової частини. Весь цей час перебував вдома, проживав по АДРЕСА_3 , гуляв із дитиною в парку, не приховувався. Певний час про те, що його шукають, не знав. Рідні вмовляли ОСОБА_3 повернутись на військову службу.

Крім того, ОСОБА_3 пояснив, що зі спливом двох місяців після події правопорушення він почав відновлювати документи, на початку жовтня 2023 року (05.10.2023) отримав новий паспорт громадянина України. Одного разу в зазначений період телефонував побратиму з іншого підрозділу, з метою з`ясувати, чи шукають його. Він вмовляв його повернутись до місця несення служби. Дані особи, якій ОСОБА_3 телефонував (із колишніх побратимів), обвинувачений під час судового розгляду не повідомив та не зміг згадати ані прізвища, ані ім`я вказаної особи, зокрема, на пряме запитання суду. Разом з цим показав, що був обізнаний із тим, що його шукають, чув про це. За один-два тижня до затримання ОСОБА_3 поновив номер мобільного телефону (сім-картку), до цього часу користувався телефоном сина, зокрема, заходив в застосунок «Telegram». Обвинувачений не мав наміру придбати сім-картку із новим номером, адже користувався попереднім приблизно десять років, тобто, його знали багато знайомих. Стверджує, що за відсутності паспорта він не міг поновити сім-картку.

Обвинувачений також показав, що про існування воєнного стану в Україні з 24.02.2024 обізнаний. Зміст Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України знає, їх зміст доводився до нього. Жодних активних чи неактивних дій щодо повідомлення про своє місце перебування військовому командуванню своєї частини або побратимам не вживав. Відстань між місцем його проживання та територією військового об`єкта, охорону якого здійснювала в/ч НОМЕР_1 становить приблизно 10 км. До місця несення служби збирався повернутись згодом. Телефони побратимів не пам`ятав, тому зателефонувати їм не зміг. За місцем проживання його ніхто не розшукував до дня затримання.

На запитання суду обвинувачений показав, що військової служби в гарячих точках він не ніс, з часу мобілізації постійно перебував в межах міста Запоріжжя. Неприязних стосунків під час військової служби із побратимами та командуванням частини та інших підрозділів у її складі не мав. Готовий в подальшому нести військову службу.

Щодо стану здоров`я ОСОБА_3 пояснив, що після мобілізації не повідомляв медичним працівникам та іншим представникам військової частини про те, що надмірне фізичне навантаження йому не показано. Зі скаргами про стан здоров`я жодного разу не звертався.

Свідок ОСОБА_8 , допитаний судом 18.03.2024, показав суду, що є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 НГУ, займає посаду командира відділення. Його безпосереднім підлеглим ОСОБА_3 не був. Особливостей поведінки солдата ОСОБА_3 під час несення служби не відмічав.

Так, влітку 2023 року свідок разом із ОСОБА_3 перебував на охороні об`єкта, вказаного в обвинувальному акті, на території якого розташовувалась військова частина. В день увільнення ОСОБА_3 свідок ніс охорону та оборону об`єкта на контрольно-пропускному пункті військового об`єкта, був в добовому наряді. В журналі обліку чергові обов`язково відмічають, хто і коли повинен з`явитись до території розташування військової частини по мірі того, як певний військовослужбовець залишає частину.

В службовій записці (рапорті) ОСОБА_3 , із резолюцією про дозвіл на звільнення, був зазначений час його можливої відсутності на місці служби - з 18-00 години до 07-30 години ранку наступного дня, про що свідок зробив відповідний запис у журналі обліку. З військової частини ОСОБА_3 виходив наодинці. Дату закінчення увільнення ОСОБА_3 , вказану у обвинувальному акті, свідок підтверджує.

Так, у визначений час - о 07-30 30.07.2023 військовослужбовець до місця несення служби не повернувся, про що свідок доповів ОСОБА_9 , який був головним сержантом та також був на чергуванні разом із ОСОБА_8 та ще одним військовослужбовцем, дані якого він не пам`ятає. В свою чергу, про відсутність ОСОБА_3 , ОСОБА_10 доповів ОСОБА_11 . З добового чергування свідок змінився приблизно о 09-00 годині, можливо, трохи пізніше, до цього представники військової частини (керівництво) намагалось зв`язатись з ОСОБА_3 , але безрезультатно. Причини неповернення обвинуваченого йому не відомі. Обов`язків тримати зв`язок із військовослужбовцями в увільненні свідок не має.

Свідок ОСОБА_11 , допитаний судом 03.04.2024, показав суду, що є військовослужбовцем, займає посаду командира 1 стрілецької роти з охорони особливо важливих об`єктів 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України. Поза межами служби із ОСОБА_3 свідок не був знайомий та спілкування не підтримував.

29.07.2023 ОСОБА_3 надано нічне звільнення на підставі його рапорта, проте 30.07.2023 до 08-00 години ранку обвинувачений до місця несення служби не повернувся. Перед наданням звільнення є обов`язковим інструктаж військовослужбовців уповноваженою особою військової частини. Свідок ОСОБА_11 , із врахуванням посадових обов`язків, обов`язково контролює його проведення, як це мало місце й з ОСОБА_3 . Натомість, проведення службового розслідування не є його компетенцією.

Крім того, 30.07.2023 о 08-00 годині начальник варти, прізвище та ім`я вартового свідок не пам`ятає, повідомив йому про те, що ОСОБА_3 в розташування частини не повернувся. Йому також відомо про те, що декілька разів ОСОБА_3 телефонували, але останній не відповідав, після чого свідок ОСОБА_11 подав відповідний рапорт командиру батальйону. На другий день після того, як ОСОБА_3 був відсутній за місцем служби, або дещо пізніше, точної дати свідок не пам`ятає, ОСОБА_3 зателефонував до військової частини та під час розмови із ним засобами телефонного зв`язку повідомив, що ввечері планує повернутись. Подробиць розмови не пам`ятає, проте зазначив, що обвинувачений перебував у нетверезому стані. Свідок наголосив, що з боку командування військової частини організовані пошукові заходи, проте особисто він за місцем проживання ОСОБА_3 не виїжджав. Роз`яснив, що в разі, якщо первісні пошукові заходи мали б результат, до ОСОБА_3 могли бути застосовані заходи дисциплінарної відповідальності у вигляді стягнення.

Крім того, йому відомо, що незадовго до події правопорушення, у ОСОБА_12 загинув батько, тому на підставі заяви обвинуваченого йому надавалась відпустка строком на 10 днів.

Свідок ОСОБА_10 , допитаний судом 22.04.2024, показав суду, що несе військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 НГУ на посаді головного сержанту 2 взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону, займається контрольно-пропускним режимом. З солдатом ОСОБА_3 мало знайомий. Свідок пояснив, що ОСОБА_3 був переведений до вказаної військової частини нещодавно, враховуючи дату події, що є предметом судового розгляду.

В день його чергування (дати свідок не пам`ятає, але дату події правопорушення, вказану у обвинувальному акті, визнає), обвинувачений мав повернутись зі звільнення до місця служби до 08-00 години ранку, але, залишився територію об`єкта, більше не повертався. Особисто свідок солдату ОСОБА_3 не телефонував, виходячи з посадових обов`язків він не мав з`ясовувати причини залишення місця служби та зв`язуватись з ним. Час, коли обвинувачений мав повернутись з увільнення, вказаний у журналі обліку (книзі звільнень). Керівники військової частини зателефонували ОСОБА_3 , як це зазвичай робиться. В разі відсутності військовослужбовця у військовій частині НОМЕР_1 , за загальним правилом, як це мало місце й щодо ОСОБА_3 , він доповідає в усній формі про факт відсутності головному сержанту 1 взводу 1 стрілецької роти, командиру 1 стрілецької роти та командиру 1 стрілецького взводу.

Судом роз`яснено ОСОБА_3 під час підготовчого судового засідання 15.12.2023 положення ч.2 ст.31, ч.4 ст.315 КПК України щодо права заявити клопотання про розгляд даного провадження колегіально у складі трьох суддів, яке він реалізувати не виявив бажання, про що повідомив під час засідання особисто та подав відповідну письмову заяву від 15.12.2023.

Враховуючи думку учасників кримінального провадження, згідно з встановленим порядком судового розгляду кримінального провадження, судом досліджено визначений обсяг доказів, а саме надані стороною обвинувачення матеріали, що підтверджують фактичні обставини події злочину, письмові докази, які характеризують особу обвинуваченого, а також здійснено допит обвинуваченого та свідків з боку обвинувачення, покази яких наведені вище. Стороною захисту клопотань про допит інших свідків та дослідження інших доказів не заявлено.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Рішення про припинення або скасування воєнного стану відповідно до ст.7 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не приймалось.

За даними військового квитка НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 дійсно проходив військову службу з 27.04.2022 у в/ч НОМЕР_1 НГУ на посаді стрільця, у званні «солдат», до цього не служив. Судом досліджено й відомості щодо проходження військової служби, вказані у військовому квитку (засвідчена копія наявна в матеріалах службового розслідування).

Згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) полковника ОСОБА_13 №119 від 27.04.2022 відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» солдата ОСОБА_3 , який призваний з запасу для комплектування підрозділів в/ч НОМЕР_1 , призначено на посаду стрільця 2-го відділення 3-го стрілецького взводу 7-ї стрілецької роти (з охорони об`єкта №432) 1-го стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення), на посаді вважати з 27.04.2022. підстава - рапорт ОСОБА_3 від 27.04.2022.

Крім того, згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 НГУ полковника ОСОБА_13 №183 від 28.07.2023 ОСОБА_3 уважати таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою кулеметника 3-го відділення 1-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкта НОМЕР_9) стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів), призначеного на посаду наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 20.07.2023 №32о/с. Підстава - рапорт ОСОБА_3 від 28.07.2023.

За змістом копії рапорта командира 1-ої стрілецької роти НОМЕР_4 батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 від 30.07.2023 о 08-00 годині 30.07.2023 кулеметник 3-го відділення 1-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону солдат ОСОБА_3 не повернувся з нічного звільнення на об`єкт ВДО НОМЕР_9. На телефонні дзвінки не відповідає. На адресу проживання даного військовослужбовця відправлено пошукову групу. Старший пошукової групи командир 2-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти - старший лейтенант ОСОБА_15 . По суті рапорта також скеровано клопотання командира 1-го стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_2 полковником ОСОБА_16 командиру в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_17 . За змістом письмового повідомлення командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_13 від 12.08.2023 №3/33/2/2-4224 керівнику Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_18 , вх.№ від 17.08.2023, станом на 12.08.2023 солдат ОСОБА_3 до в/ч НОМЕР_1 не повернувся. На телефонні дзвінки не відповідає, його місце перебування не відомо. Розшукові заходи результатів не дали. У повідомленні зазначені установчі дані військовослужбовця.

За даними засвідченої копії книги обліку звільнених 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_2 по вказаному вище військовому об`єкту, у розділі «добові звільнення», обліковий номер №41 від 08.03.2023, запис №232 солдат ОСОБА_19 звільнений до 08-00 години 30.07.2023. Запис про повернення солдата відсутній, відповідна графа не заповнена.

Відповідно до положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджено Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, придатність чи непридатність особи до військової служби визначається медичною (військово-лікарською) комісією. Так, даних, що свідчили би про непридатність особи до військової служби на час вчинення кримінального правопорушення у матеріалах справи немає, відповідних доводів, що саме в належний спосіб підтверджені медичними документами, стороною захисту не висловлено.

Так, згідно з медичною характеристикою військовослужбовця ОСОБА_3 , за підписом начальника медичної служби в/с НОМЕР_1 майора м/с ОСОБА_27 від 10.11.2023, обвинувачений під час проходження військової служби за медичною допомогою не звертався. Інформацію про хронічні захворювання не надав. Профілактичний огляд та ФГ пройшов 23.03.2023 без патологічних змін. Профілактичні щеплення виконані згідно календаря щеплень. Дані про облік у психіатра та нарколога відсутні.

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_13 №1194 від 11.08.2023 «Про результати проведення службового розслідування за фактом неприбуття із звільнення на територію військового об?єкту військовослужбовця 1 стрілецького батальйону солдата ОСОБА_3 , судом встановлено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2023 №1121 проведено службове розслідування за фактом неприбуття із звільнення на територію військового об?єкту військовослужбовця 1 стрілецького батальйону солдата ОСОБА_3 .

В ході з?ясування обставин встановлено, що 30.07.2023 командир 1 стрілецького батальйону полковник ОСОБА_20 доповів командиру військової частини про факт неприбуття зі звільнення на територію військового об?єкту ВДО НОМЕР_8 кулеметника 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону солдата ОСОБА_3 . Вказаному військовослужбовцю надано нічне звільнення з 18:00 год. 29.07.2023 по 07:30 год. 30.07.2023. Проведено пошукові заходи, які результату не дали. Згідно з даним наказом службове розслідування вирішено вважати закінченим. На час винесення наказу дії кваліфіковані за ст.407 КК України. Крім того, з наказу видно, що ф?акт порушення вимог статей 11, 13, 14, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдатом ОСОБА_3 вирішено вважати порушенням військової дисципліни.

Судом також досліджено висновок службового розслідування, проведеного командиром 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_15 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2023 №1121. З висновку видно, що 27.04.2022 до в/ч НОМЕР_1 прибув із ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовець за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 , викладено хронологію несення обвинуваченим військової служби. Зазначено, що солдат ОСОБА_3 службово-бойові завдання виконує в складі 1 стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . Службу несе з охорони та оборони військового об?єкта ВДО НОМЕР_10. На підставі рапорту солдата ОСОБА_3 йому надано звільнення після служби з 18:00 години 29 липня 2023 року до 07:30 години 30 липня 2023 року. Звільнення солдат ОСОБА_3 повинен був проводити за адресою АДРЕСА_2 . Перед вибуттям у звільнення був проінструктований командиром 1 стрілецької роти стрілецького батальйону капітаном ОСОБА_11 про порядок поведінки у звільненні, дотримання мір безпеки та час повернення зі звільнення. У визначений час солдат ОСОБА_3 не прибув до місця несення служби, військового об?єкту ВДО НОМЕР_8. Про неприбуття 30.07.2023 зі звільнення солдата ОСОБА_3 командир 1 стрілецької роти стрілецького батальйону капітан ОСОБА_11 доповів командиру стрілецького батальйону полковнику ОСОБА_20 30.07.2023 командир стрілецького батальйону полковник ОСОБА_20 доповів командиру військової частини НОМЕР_1 про факт неприбуття зі звільнення кулеметника 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону солдата ОСОБА_3 .

У висновку службового розслідування зазначено, що на дзвінки по мобільному телефону солдат ОСОБА_3 не відповідав. На адресу проживання даного військовослужбовця відправлено пошукову групу, старший пошукової групи командир 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону старший лейтенант ОСОБА_15 . В ході розшукових заходів встановлено, що за адресою, яка вказана в рапорті, солдат ОСОБА_3 не перебував. Опитування членів родини та сусідів щодо місця його можливого знаходження результатів не дало. Станом на 11.08.2023 місцезнаходження солдата ОСОБА_3 лишається невідомим.

Крім того, солдат ОСОБА_3 за час проходження військової служби двічі притягався до дисциплінарної відповідальності (10.11.2022 за порушення вимог статей 11, 13, 14, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командиром окремого взводу (з охорони та оборони об?єкту НОМЕР_11) на солдата ОСОБА_3 накладене дисциплінарне стягнення «догана»; 06.01.2023 за порушення вимог статей 11, 13, 14, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командиром окремого взводу (з охорони та оборони об?єкту НОМЕР_11) на солдата ОСОБА_3 накладене дисциплінарне стягнення «догана».

Згідно з резолютивною частиною висновку службового розслідування, з урахуванням встановлених в ході проведення службового розслідування обставин:факт порушення вимог статей 11, 13, 14, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдатом ОСОБА_3 вважати порушенням військової дисципліни.

Суд враховує, що з моменту самовільного залишення частини 30.07.2023 до моменту фактичного затримання 30.10.2023, тобто за три місяці, обвинувачений ОСОБА_3 не вжив жодних заходів для повернення чи повідомлення командування частини, в якій проходив службу, про місце свого перебування чи бажання повернутися проходити військову службу, що підтверджено і власне обвинуваченим під час допиту. Доказів на користь наявності захворювань, зокрема, хронічних, а також обмеженої придатності / непридатності солдата ОСОБА_3 до військової служби суду під час провадження справи в суді не надано.

За даними засвідченої копії свідоцтва про смерть ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у м.Оріхів Пологівського району Запорізької області. Свідоцтво видано ІНФОРМАЦІЯ_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_7 . Дані про родинний зв`язок обвинуваченого із вказаною особою відсутній, але й стороною обвинувачення не спростовувались.

Суд приймає доводи прокурора з приводу того, що ставлення командування військової частини, яке протягом місяця з дати смерті батька обвинуваченого двічі надавало відпустку ОСОБА_3 , зокрема, й у зв`язку із лікуванням дитини (докази суду не надані), є більш ніж лояльними, особливо з урахуванням умов воєнного стану.

Доказів на користь родинних зв`язків ОСОБА_3 з ОСОБА_22 , перебування останньої на утриманні обвинуваченого, а також щодо втрати ним особистих речей (мобільного телефону та документів) 29.07.2023 матеріали справи не містять. Про подання відповідної заяви до Національної поліції України сторона захисту не свідчила.

Заслуговує на увагу суду й та обставина, що на передовій лінії зіткнення з ворогом під час повномасштабного вторгнення держави-агресора на територію України та за період служби ОСОБА_3 не перебував.

Надаючи оцінку й показам самого засудженого, який свою вину саме у самовільному залишенні місця служби визнав повністю, але заперечив наявність у нього мети ухилення від військової служби, зазначив, що збирався повернутися до військової частини самостійно, суд зазначає таке.

Самовільне ухилення від військової служби ОСОБА_3 перервано саме у зв`язку з затриманням співробітниками Державного бюро розслідувань, що визнається стороною захисту (протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30.10.2023, складений слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) ТУ ДБР ОСОБА_23 ). За змістом вказаного протокола заперечення до його змісту з боку ОСОБА_3 та його захисниці - адвокатки за призначенням ОСОБА_24 відсутні. Вказане спростовує намір обвинуваченого добровільно повернутись до місця несення військової служби.

Суд також вважає за необхідне врахувати, що тривала відсутність власного засобу для мобільного зв`язку, про що стверджував обвинувачений під час допиту, матеріалами справи не підтверджена, відповідно, ці покази враховуються судом як засіб уникнення ОСОБА_3 відповідальності. Дата отримання обвинуваченим паспорта громадянина України, яка відповідає 05.10.2023 та підтверджена копією паспорта № НОМЕР_5 , виданого №2312) не свідчить на користь обставини втрати військового квитка та мобільного телефону. Крім того, доводи захисту з приводу того, що у ОСОБА_3 був відсутній контактний телефон представника військової частини НОМЕР_1 спростовується показами свідка ОСОБА_11 .

Так, після залишення місця служби, на переконання суду, мав безумовну можливість зв`язатись із командуванням військової частини, повідомити про своє місце перебування чи зазначити про намір повернутись до військової служби через певний час, самостійно з`явитись, що свідчить саме про намір самовільного залишення місця служби й мотив, притаманний саме дезертирству.

Версія сторони захисту про відсутність у засудженого такої мети як ухилення від військової служби не тимчасово, а назавжди, суд визнає безпідставною, оскільки вона не узгоджується, суперечить та спростовується сукупністю наявних доказів у цьому кримінальному провадженні, які досліджені та оцінені судом.

За приписами ч.1 ст.84, ч.1 ст.86 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є, зокрема, показання, документи та висновки експертів. Доказ визнається допустимим, якщо вінотриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні: джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку їх отримання (постанова Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №293/1947/20, провадження №51-2110км23).

Так, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Отже, аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням наведені докази, з урахуванням їх допустимості, належності, достатності, об`єктивності та достовірності, враховуючи встановлення всіх необхідних фактичних обставин вчинення злочину, суд дійшов висновку про доведеність вищевикладеного судом обвинувачення у повному обсязі.

Суд при розгляді кримінального провадження враховує висновки Верховного Суду, здійснені у Постанові від 30 січня 2024 року у справі № 336/5209/22, пр.51-4750км23, відповідно до яких за своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Об`єктом цього кримінального правопорушення є встановлений законодавством України порядок проходження військової служби.

Суб`єктом злочину може бути лише військовослужбовець, тобто той, хто проходить військову службу.

Об`єктивна сторона цього кримінального правопорушення полягає у: 1.самовільному залишенні військової частини або місця служби; 2. нез`явленні на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій - коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Суб`єктивна сторона дезертирства завжди характеризується прямим умислом. Крім того, обов`язковою ознакою цього складу кримінального правопорушення є мета: при дезертирстві військовослужбовець має намір ухилитися від військової служби не тимчасово, а назавжди.

Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.

Від злочину, передбаченого ст. 407 КК України, злочин, передбачений ст. 408 КК України, відрізняється в основному за своєю суб`єктивною стороною. Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби протягом не трьох діб, місяця, двох місяців тощо, тобто не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди.

При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).

Для наявності складу дезертирства немає значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини або вже в період незаконного перебування за її межами.

Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

Cуд вважає доведеними саме дату та час залишення військової частини, - 30.07.2023 о 08-00 годині та саме таку об`єктивну сторону, як самовільне залишення місця служби, адже нез`явлення за диспозицією може мати місце виключно у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу, що не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи. Час нічного звільнення солдата ОСОБА_3 , яке не є різновидом відпусток відповідно до норм чинного законодавства, завершився о 07-30 годині 30.07.2023, відповідно, після цього часу перебування поза місцем несення військової служби вважається самовільним, не має законних підстав.

Так, дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, вислухавши покази свідків та обвинуваченого, суд вважає, що винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) при вище викладених обставинах повністю доведена, а дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.4 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує такі обставини.

За змістом ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Scoppola v. Italy (№2) (Заява №10249/03)» від 17.09.2009, констатовано, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66-67 КК України), визначенні «інші обставини справи» або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №373/870/22, провадження № 51-4235 км 22).

Так, діяння, передбачене ч.4 ст.408 КК України згідно зі ст.12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, визнається щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин. Так, щодо останньої обставини суд враховує втрату ОСОБА_3 близької людини (батька), що безумовно мало вплив на його поведінку, моральний стан та самопочуття. Сприяння досудовому розслідуванню не заперечувалось з боку сторони обвинувачення під час розгляду провадження судом.

Обставин, які обтяжують покарання особи відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Також суд враховує й відомості про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання (до затримання, довідка ОСББ «Зоряний 19» №04/24 від 11.01.2024 за підписом голови ОСОБА_25 ), раніше не судимий, перебуває у шлюбі (засвідчена копія свідоцтва серії НОМЕР_6 , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 21.11.2014), під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (засвідчена копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 28.04.2015). Згідно з даними довідки переселенця НОМЕР_12 від 05.02.2024 є внутрішньо переміщеною особою, дані внесені 26.04.2022 УСЗН ЗМР по Комунарському району.

Згідно з службовою характеристикою ОСОБА_3 від 10.08.2023, дослідженою судом, за час проходження служби на вказаній посаді солдат ОСОБА_3 бойової підготовки засвоює на оцінку «задовільно». Обов?язки за посадою та поставлені йому завдання виконує неякісно, ініціативи при цьому не проявляє. Повагу до командирів та старших за військовим званням не виявляє, правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання дотримується не завжди. Закріплену за ним зброю знає поверхово та володіє нею задовільно. Участі в суспільному житті роти не бере. Самостійно виконувати завдання не спроможний, потребує додаткового контролю. В колективі авторитетом не користується. За характером прихований. Фізично розвинутий «задовільно». За час проходження служби у роті скарг на стан здоров?я, не було. Схильний до вживання алкогольних напоїв та порушень військової дисципліни. Відповідно до висновку у даній характеристиці, за своїми професійними, діловими і моральними якостями солдат ОСОБА_3 займаній посаді відповідає за умови усунення вказаних недоліків.

Згідно з характеристикою голови правління ОСББ «Зоряний 19» ОСОБА_25 . ОСОБА_3 характеризується як людина вихована, неконфліктна, завжди відгукується на прохання про допомогу, сусіди поважають його як порядного сім`янина. Зауважень щодо поведінки, порушень громадського порядку від співмешканців не надходило. Ставиться до людей з повагою, не ображає, поводиться чемно.

Згідно з ч.2 ст.4, ч.1 ст.5 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За приписами ч.3 ст.65, ч.1 ст.69 КК України (у редакції на час вчинення кримінального правопорушення) підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст.69 цього Кодексу. За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 408 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. Тобто, вчинення злочину, передбаченого ст.408 КК України є одним із виключень для застосування норми ст.69 КК України при призначенні покарання.

Альтернативного виду покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, ніж позбавлення волі, чинним законом не встановлено.

Суд враховує, що за місцем проходження служби військовослужбовець характеризується як недисциплінований, до виконання своїх службових обов`язків ставиться невідповідально, професійні та вольові якості не розвинуті, що безумовно свідчить про наявність передумов до скоєння злочину, передбаченого ст.408 КК України.

Також суд звертає увагу на тому, що ОСОБА_3 вчинив злочин в умовах, коли військовослужбовці його ж військової частини виконують свій військовий обов`язок, ризикуючи своїм життям, захищаючи суверенітет держави.

Тому за результатами розгляду справи, беручи до уваги тяжкість та фактичні обставини вчиненого правопорушення, вищенаведені чинники, умисну форму вини та мотиви вчиненого, тривалість самовільного залишення місця несення військової служби, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі відповідно до санкції ч.4 ст.408 КК України на строк п`ять років, що відповідає загальним засадам призначення покарання та є мінімально визначеним строком.

Визначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень, тобто, відповідає меті, передбаченій ст.50 КК України, із дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Суд наголошує, що на території України триває воєнний стан, а обвинувачений, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, зобов`язаний був непорушно дотримуватися Конституції України і законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свої навички і майстерність, а також твердо знати й зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватися правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно перебувати у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без відповідного дозволу командира (начальника).

Проте, будучи військовослужбовцем, обвинувачений тривалий час (протягом трьох місяців) був відсутній за місцем несення служби та не вживав жодних дій для повернення на службу, натомість, був затриманий за обставин, які не залежали від волі ОСОБА_3 . Зазначене, на переконання суду, свідчить про негативне ставлення до служби та виконання військових обов`язків, й, більш того, в умовах повномасштабного вторгнення країни-агресора подає іншим військовослужбовцям вкрай негативний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, порушення Статутів, що в цілому підриває боєздатність Збройних Сил України. Вказане свідчить й про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Відповідно, з врахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та мети покарання, підстав для висновку суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання та прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням судом не встановлено. Крім того, суд наголошує, що вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 КК України, в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за змістом ч.1 ст.75 КК України є виключенням для прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Редакція ч.5 ст.72 КК України в актуальній на час постановлення вироку суду редакції передбачає, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч.1 цієї статті. Тому період попереднього ув`язнення обвинуваченого по дату ухвалення вироку суду включно необхідно зарахувати обвинуваченому у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Так, відповідно до ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя у справі №333/9653/23, пр. 1-кс/333/3395/23 від 31.10.2023, дата набрання законної сили 09.11.2023, до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з моменту фактичного затримання, а саме з 30.10.2023 із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, яка обвинуваченим або іншим заставодавцем не внесена.

Оскільки в матеріалах кримінального провадження не міститься даних, які б свідчили про відсутність або зміну ризиків, що виправдовують обрання відносно обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу, відповідно до клопотання сторони обвинувачення та переконання суду, такий запобіжний захід до набрання вироком законної сили є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а строк відбування покарання необхідно рахувати із дня фактичного затримання, тобто, з 30.10.2023.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування й судового розгляду, що підлягають вирішенню судом, не застосовувались.

Процесуальні витрати та речові докази у даному провадженні відсутні. Шкода внаслідок вчинення злочину не завдана.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, враховуючи умови дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає за доцільне обмежитися проголошенням його резолютивної частини у судовому засіданні з обов`язковим врученням (надісланням) учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 84-86, 89, 91-95, 98-99, 131, 349, 367-371, 373-374, 376, 392, 394, 395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

До набрання даним вироком законної сили запобіжний захід, застосований до ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

Початок строку відбування ОСОБА_3 призначеного покарання обчислювати від дня його фактичного затримання - з 30.10.2023, зарахувавши період попереднього ув`язнення обвинуваченого з 30.10.2023 по дату ухвалення вироку суду включно у строк призначеного судом покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку негайно після його проголошення.

Роз`яснити, що обвинувачений, захисники мають право подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснити право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, іншим учасникам справи в разі їх присутності під час проголошення вироку.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку проголосити його резолютивну частину з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1