КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1504/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 15 листопада 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 15.11.2023 року задоволено клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про накладення арешту на майно та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження, користування, а саме на:

- автомобіль марки автомобіль марки «Тоуоtа», модель «Саmrу», чорного кольору, номер шасі НОМЕР_27, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах власника майна ОСОБА_6 , в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 15.11.2023 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Щодо поновлення строків на апеляційне оскарження представник вказує, що про існування ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 15.11.2023 року власник майна ОСОБА_6 дізнався лише 04.01.2024 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою та невмотивованою, а тому підлягає скасуванню.

Вказує, що автомобіль, на який оскаржуваною ухвалою слідчого судді було накладено арешт не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речового доказу, суд не мав право накладати арешт на вищевказаний транспортний засіб.

В судове засідання прокурор, власник майна чи його представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності апелянта та прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 15.11.2023 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, слідчим відділом Деснянського УП ГУ НП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002411 від 08.08.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що невстановлені досудовим розслідуванням особи на протязі лютого 2022 року, шляхом підробки документів, а саме внесення недостовірних даних до офіційних документів, які надають право здійснювати правочин, спрямоване на набуття та зміну цивільних прав та обов`язків, а саме в довіреність, яку в подальшому використали даний завідомо підроблений документ в Головному сервісному центрі МВС України.

Так, 08.08.2023 року на протокол допиту потерпілого було допитано громадянина ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що у нього у володінні мається дев`ять транспортних засобів, а саме: марка Toyota, модель Corolla, білого кольору, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 державний номерний знак НОМЕР_4 , марка Toyota, модель Corolla, сірого кольору, 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 , марка Toyota, модель Corolla, сірого кольору, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 , марка Toyota, модель Corolla, сірого кольору, 2014 року випуску, номер шасі НОМЕР_9 , державний номерний знак НОМЕР_10 , марка Toyota, модель Camry, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_11 , державний номерний знак НОМЕР_12 , а також транспортні засоби, які належать його дружині ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій належать транспортні засоби, а саме марка Toyota, модель Camry, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_13 , 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_14 , марка Toyota, модель Camry, сірого кольору, 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_15 , державний номерний знак НОМЕР_16 , марка Тоуоta, модель Саmгу, сірого кольору, 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_17 , державний номерний знак НОМЕР_18 , марка Toyota, модель Camry, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_19 , державний номерний знак НОМЕР_20 , вказані транспортні засоби, які офіційно належать його дружині фактично належали йому та перебували у нього в користуванні, його дружина знаходиться наразі в Ісламській республіці Афганістан та не може з`явитися до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві. Крім того, потерпілий повідомив, що вказані транспортні засоби, які належать йому та його дружині він надавав в оренду в мережі Уклон, Болт та Убер, вказані мережі надавали йому грошові кошти за орендну плату, також він пояснив, що у нього є знайомий ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким він познайомився приблизно 2019 році, при випадкових обставинах, вказана особа повідомила йому, що знає що він надає свої транспортні засоби в оренду для виконання послуг таксі, та хоче працювати на його транспортних засобах та самостійно таксувати тим самим заробляючи для них грошові кошти, так як вказаний чоловік викликав у нього довіру то він вирішив передати у користування ОСОБА_13 свій транспортний засіб, а саме марка Toyota, модель Camry, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_21 , 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_14 , вказаний чоловік отримавши вказаний транспортний засіб таксував на ньому та заробляв їм грошові кошти, та за користування автомобілем сплачував оренду. Далі потерпілий пояснив, що всі вказані транспортні засоби перебували на території України та були в оренді, а він сам в той час перебував за кордоном та працював та іноді він приїжджав до України, так як тут проживала його дружина та син, коли почалася війна на території України його син ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 26.02.2022 зателефонував їх знайомому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та попрохав останнього відвести його та дружину до кордону, між Республіка Польща, на що ОСОБА_15 згодився та почав відвозити його дружину та сина, коли вказані особи їхали в автомобілі, то ОСОБА_15 сказав його сину, що наразі у зв`язку з бойовими діями він може позбирати їх дев`ять транспортних засобів у водіїв Убер та Уклон та сховати, а далі вже чекати розпорядження щодо вказаних транспортних засобів саме від нього, на що його син згодився та сказав що передасть вказану інформацію мені, далі його син та дружина виїхали за кордон. Також потерпілий пояснив, що ні він ні дружина жодних документів, які надають право на продаж транспортних засобів нікому не надавали, під заставу, або інших кредитних обов`язків жоден транспортний засіб не мав. Далі потерпілий повідомив, що його син через приблизно три місяці телефонував ОСОБА_18 на абонентський номер телефону НОМЕР_22 та НОМЕР_23 , але останній не брав слухавку, після чого йому стало тривожно, та в подальшому він вирішив зі Сполучених штатів Америки приїхати на територію України та вияснити питання щодо вказаних транспортних засобів, під час приїзду йому стало відомо наступне, що ОСОБА_15 всі вказані транспортні засоби шахрайським шляхом присвоїв наступним чином, а саме коли він звіз його сім`ю до кордону то зателефонував всім іншим водіям у кількості 8 чоловік та повідомив, що він залишається на території України та він надав йому дозвіл на зберігання до його приїзду всіх транспортних засобів, на той період часу ОСОБА_15 перебував у м. Львів та всі водії так як самі виїхали за територію України приїхали до вказаного міста та передали транспортні засоби ОСОБА_13 , а той в свою чергу почав розпоряджатися вказаними транспортними засобами на свій розсуд, про що свідчать штрафи за перевищення швидкості руху, на його транспортних засобів по м. Києву, після чого від знайомих потерпілому стало відомо, що ОСОБА_15 якимось чином продав транспортні засоби, які йому належать а саме марка Toyota, модель Camry, сірого кольору, 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_24 , державний номерний знак НОМЕР_18 , марка Toyota, модель Camry, сірого кольору, 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_15 , державний номерний знак НОМЕР_16 , марка Toyota, модель Camry, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_25 , державний номерний знак НОМЕР_20 , марка Toyota, модель Camry, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_26 , 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_14 , марка Toyota, модель Corolla, сірого кольору, 2014 року випуску, номер шасі НОМЕР_9 , державний номерний знак НОМЕР_10 , марка Toyota, модель Corolla, білого кольору, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 державний номерний знак НОМЕР_4 .

На даний час в ході досудового розслідування зазначено, що автомобіль марки Toyota, модель Camry, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_25 , державний номерний знак НОМЕР_20 , перереєстрований на нового власника згідно договору купівлі-продажу, я саме на ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та отримав новий державний номерний знак НОМЕР_2 .

14.11.2023 року слідчий СВ Деснянського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, із забороною відчуження, розпорядження та користування, а саме на:

- автомобіль марки автомобіль марки «Тоуоtа», модель «Саmrу», чорного кольору, номер шасі НОМЕР_27, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 15.11.2023 року вказане клопотання слідчого задоволено у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вищевказане майно в рамках досудового розслідування може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання представника на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно на яке накладено арешт в даному кримінальному проваджені відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.ортний засіб на який оскаржуваною ухвалою слідчого судді було накладено арешт не відповідає критеріям, зазначеним у ст.XXXXXXXXXXXX

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376,395,404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 15 листопада 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про накладення арешту на майно та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження, користування, а саме на:

- автомобіль марки автомобіль марки «Тоуоtа», модель «Саmrу», чорного кольору, номер шасі НОМЕР_19 , державний номерний знак НОМЕР_2 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4