Справа № 307/221/24
Провадження № 1-кп/307/10/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 рокум. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2

з участю:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 15.08.2023 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

23.01.2024 року до суду з Закарпатської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 15.08.2023 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.436-2 КК України.

Ухвалою Тячівського районного суду від 04.03.2024 року призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому засіданні подав до суду клопотання про закриття кримінального провадження та скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2023 року.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що у рамках даного кримінального провадження 7 грудня 2023 року за місце його проживання було проведено обшук та вилучено ноутбук марки Lenovo моделі V1562ALC серійний номер PF3AVFVB та телефон марки Huawei моделі MRD-LX1, які він добровільно надав слідчому. Однак, даний ноутбук та телефон є власністю дружини ОСОБА_5 , а відтак просить повернути йому вилучену техніку, так як дружина працює вчителем української мови та літератури та дані речі їй необхідні для роботи.

При цьому просив закрити кримінальне провадження вказуючи, що йому інкримінують вчинення кримінального правопорушення, яке було здійснене через соціальні мережі "Вконтакті", "Фейсбук" та "Однокласники" із застосуванням телефону та ноутбука. Однак зауважує, що жодного фрагменту, які зазначені в підозрі про кримінальне правопорушення йому не було пред`явлено особисто, на власні очі і під засвідчення і фільмування, тобто для того, щоб він ствердив наявність його кримінального правопорушення на камеру.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні подане ним клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання обвинуваченого.

Заслухавши думку прокурора щодо поданого ОСОБА_4 клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2023 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 15.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, а саме: ноутбук марки Lenovo моделі V1562ALC серійний номер PF3AVFVB та телефон марки Huawei моделі MRD-LX1, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з карткою оператора мобільного зв`язку з номером телефону НОМЕР_3 , шляхом заборони розпорядження, користування та відчудження вказаним вище майном.

Відповідно до ч.1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового розгляду - судом.

У частині другій вказаної статті цього Кодексу зазначено про те, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обґрунтовано.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

При вирішенні питання про скасування арешту майна, суд має встановити відсутність підстав для його подальшого застосування у конкретному кримінальному провадженні, розгляд якого здійснюється судом, при цьому правомірність та обґрунтованість арешту майна визначається наявністю передбачених законом підстав, зв`язком з обставинами конкретного кримінального провадження, змістом ухвали про накладення арешту та належним мотивуванням клопотання про скасування арешту.

Ураховуючи наведене, а також те, що на даній стадії провадження жодні докази судом не досліджено, мета, з якою накладено арешт на вказані речі не відпала, відтак вказане клопотання є передчасними, а тому до задоволення не підлягає.

З приводу заявленого обвинуваченим в підготовчому засіданні клопотання про закриття кримінального провадження, суд доходить висновку, що таке не підлягає до задовлоення з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту клопотання обвинувачений проосить закрити кримінальне провадження за відстуністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 436-2 КК України.

Згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Враховуючи положення п.2 ч.3 ст. 314 КПК України, відповідно до яких можливість закриття кримінального провадження з підстав передбачених п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, в підготовчому засіданні не передбачено, а тому в задоволенні клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження з наведених підстав, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 131, 170, 174, 314-316, 369, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження з підстав передбачених п.2 ч.1 ст. 284 КК України - за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України, скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2023 та повернення вилученої техніки, ноутбуку - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 19 квітня 2024 року о 11 год. 00 хв.

Головуючий ОСОБА_1