У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000323 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2023 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миролюбівка, Баштанського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, працюючого не офіційно на будівництві, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9

захисник ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EASYCON )

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Короткий зміст заперечення на апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду, визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи фактично встановлених під час судового розгляду обставин вчинення кримінального правопорушення, вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим в частині призначеного покарання, внаслідок суворості.

Вказує, що судом не враховано особисті дані обвинуваченого, формально послався на обставини, що пом`якшують покарання та не дав їм належної оцінки. Зауважує, що ОСОБА_8 повністю визнав себе винним та щиро покаявся, повністю відшкодував матеріальні та моральні збитки, потерпілий не має жодних претензій до обвинуваченого. Звертає увагу, що орган пробації прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Узагальнені доводи заперечення на апеляційну скаргу

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор вважає, що судом першої інстанції призначено обвинуваченому ОСОБА_8 справедливе покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.121 КК України. З огляду на особу обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, а саме заподіяв не менше п`яти ударів дерев`яною палицею в область передньої частини голови потерпілого ОСОБА_10 , а зупинився лише тоді, коли побачив, що потерпілий втрачає свідомість.

Зауважує, що застосування інституту звільнення є дискреційними повноваженнями суду, тобто застосовуються на розсуд суду, в даному випадку, прокурор вважає вірним рішення суду про недостатність підстав для застосування положень ст. 75, 76 КК України.

Звертає увагу, що не відповідає дійсності твердження захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував матеріальну та моральну шкоду і потерпілий не має претензій до обвинуваченого. Пояснює, що ні обвинувачений ні його захисник не надали суду докази відшкодування шкоди потерпілому, відсутня така інформація і в заяві потерпілого ОСОБА_10 . Напроти, потерпілий просить призначити обвинуваченому покарання згідно закону, що свідчить про те, що жодних дій до примирення ОСОБА_8 не вчиняв. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 повідомив, що не спілкується з потерпілим та вибачення в нього не просив. Таким чином, факт відшкодування ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди потерпілому не підтверджено жодними доказами.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено та визнано доведеним, що 12.08.2022 близько 23 години 30 хвилин, точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не представилося можливим, ОСОБА_8 перебуваючи у кімнаті кухні будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи протиправні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в положенні стоячи навпроти ОСОБА_10 на відстані витягнутої руки, який в свою чергу сидів за столом, наблизився до останнього та умисно, кулаком правої руки, наніс один удар в обличчя ОСОБА_10 , від якого останній похилився на правий бік, затримавшись правою рукою за стіл-тумбу, що перебував позаду нього, а лівою об стіну, в результаті чого знаходився у напівлежачому положенні.

При цьому ОСОБА_8 не припиняючи своїх умисних дій спрямованих на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , підійшов до останнього та наніс ще не менше двох ударів кулаком лівої руки в обличчя та не менше трьох ударів в область тулуба ОСОБА_10 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою припинити дії ОСОБА_13 відтягли його від ОСОБА_10 , при цьому словесна сварка не закінчилася.

3 метою продовжити свій злочинний умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_8 вийшов на подвір`я власного домоволодіння, де у дворі знайшов дерев`яну палицю та взявши її до рук повернувся в кімнату кухні. Перебуваючи у вказаній кімнаті ОСОБА_8 відразу направився до ОСОБА_10 , який на той час вже підвівся та перебував у положенні стоячи біля столу - тумби. Підійшовши до ОСОБА_10 ОСОБА_8 , продовжив реалізовувати вищевказаний злочинний умисел та утримуючи дерев`яну палицю в лівій руці, умисно наніс один удар в праве коліно ОСОБА_10 та один удар в область потилиці, від яких він впав на підлогу.

Після чого, ОСОБА_8 не припиняючи своїх злочинних дій, утримуючи вказану вище дерев`яну палицю в лівій руці та притримуючи її правою рукою, умисно, цілеспрямовано, під час того як ОСОБА_10 перебував у положенні лежачи на спин, наніс йому не менше п`яти ударів в область передньої частини голови, та по передпліччю і плечу лівої руки останнього, якою він прикривав голову. Під час того як ОСОБА_8 наносив удари дерев?яною палицею, ОСОБА_10 відвів руки від голови та в цей момент ОСОБА_8 замахнувся та наніс йому ще один удар дерев?яною палицею в область голови, після чого звернув увагу, що ОСОБА_10 почав втрачати свідомість та припинив свої злочинні дії та більше ударів не наносив.

В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому кісток склепіння та основи черепу, крововиливи під тверду мозкову оболонку (субдуральні гематоми), забої головного мозку, синців лівого плеча та лівого передпліччя. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, в частині призначення покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Судом дотримано зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_8 .

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання врахував обставини вчиненого кримінального правопорушення, та те, що обвинувачений вчинив суспільно небезпечне діяння, об`єктом посягання якого стало не тільки здоров`я, але й життя людини, що призвело до умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто наслідки які є тяжкими, спосіб вчинення кримінального правопорушення, його мотиви, форму вини, обстановку вчинення правопорушення, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується з посередньої сторони, проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_14 , у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, не працює, на військовому обліку не перебуває, раніше не судимий, наявність пом`якшуючих покарання обставин - щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, за даними досудової доповіді виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без позбавлення волі, оскільки він не становить високої небезпеки для суспільства, а ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є середнім, суд прийшов до висновку, що для виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідним та достатнім буде покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статті обвинувачення, та не знайшов підстав для застосування ст.ст.75, 76 КК України.

Наведені дані про особу та призначення судом першої інстанції за ч. 1 ст. 121 КК України покарання в межах санкції даної статті у виді позбавлення волі, також вчинення обвинуваченим тяжкого злочину дають підстави вважати, що покарання, судом першої інстанції призначено обвинуваченому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 65 КК України, є справедливим за своїм видом та розміром, відповідає меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Згідно положенням ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 1 пункту 3 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочину (статті 12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Враховуючи наведене, застосування закріплених у ст. 75 КК України правил допустиме за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Приймаючи рішення про неможливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Так, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин. Судом першої інстанції вірно враховано, що обвинувачений вчинив суспільно небезпечне діяння, об`єктом посягання якого стало не тільки здоров`я, але й життя людини, що призвело до умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто настання тяжких наслідків для потерпілого. Фактичні обставини вчиненого злочину, так, обвинувачений тривалий час наносив ОСОБА_10 значну кількість ударів в область життєвоважливих органів, в тому числі не менше п`яти ударів дерев`яною палицею в область передньої частини голови, а зупинився лише тоді, коли побачив, що потерпілий втрачає свідомість, що свідчить про нестабільну поведінку та агресивність обвинуваченого, підвищену суспільну небезпеку його особи для оточцючих.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував матеріальну та моральну шкоду і потерпілий не має претензій до обвинуваченого, апеляційний суд сприймає критично. В матеріалах справи відсутні докази відшкодування шкоди потерпілому, відсутня така інформація і в заяві потерпілого ОСОБА_10 . Напроти, потерпілий просить призначити обвинуваченому покарання згідно закону, що свідчить про те, що жодних дій до примирення ОСОБА_8 не вчиняв (а.с. 96). Стороною захисту не надано доказів на підтвердження відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить. При цьому, судом враховано дані досудової доповіді, проте висновки органу пробації для суду мають імперативний характер та містять лише рекомендації, щодо призначення покарання.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.75, 76 КК України, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: