Справа № 953/2080/24
н/п 1-кс/953/2247/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" березня 2024 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, подане у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000378 від 15.03.2024,

у с т а н о в и в:

1. Процедура.

1.1. До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання, яким прокурор просить накласти арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000378 від 15.03.2024.

2. Зміст поданого клопотання та його обґрунтування.

2.1. Вимоги клопотання прокурор обґрунтовує тим, що слідчим управлінням ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000378 від 15.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 3662 КК України за фактом того, що начальник ТСЦ МВС ОСОБА_4 , будучи суб`єктом декларування, вніс завідомо недостовірні відомості до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції".

Досудовим розслідуванням встановлено, що при заповненні щорічної декларацій за 2019 - 2023 роки ОСОБА_4 в розділі 2.2 «Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування» не зазначив жодного члена сім`ї, однак встановлено, що ОСОБА_4 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_4 .

Тобто у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільно проживали, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, але не перебували у шлюбі. Отже, в розумінні статті 1, примітки до статті 46 Законом України "Про запобігання корупції" відомості про ОСОБА_5 мали бути внесені ОСОБА_4 до декларацій за 2019 - 2023 роки в розділі члени сім`ї суб`єкта декларування.

Враховуючи викладене, є підстави вважати, що ОСОБА_4 мав внести відомості про майно, належне ОСОБА_5 до декларацій за 2019 - 2 декларацій за 2019 - 2023 роки.

У володінні ОСОБА_5 значиться на праві власності:земельна ділянка площа 0.0922 га розташована за адресою: АДРЕСА_1 придбана згідно з договором купівлі- продажу серія та номер 3955 від 15.09.2021 року реєстраційний номер 220 вартістю 275 00 грн.; квартира площею 69.1 кв.м реєстраційний номер 1 розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;житловий будинок загальною площею 166.2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;земельна ділянка, площею 0,101 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;квартира площею 45 кв.м реєстраційний номер 101 розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

З огляду на викладене, є підстави вважати, що ОСОБА_4 вніс завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції" на суму від 500 до 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

21.03.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20.03.2024 проведено обшук в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 під час якого виявлено та вилучено:мобільний телефон Iphone 15 pro max imei НОМЕР_1 з сім картами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;мобільний телефон Iphone 12 pro max imei НОМЕР_4 з сім картами НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;планшет Ipad 8 s/n НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;карту пам`яті Sony MMAGF04GWDCU-PA, яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;папку з документами на 202 арк. з написом «декларация», яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;планшет Ipad 8 s/n НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;жорсткий диск SAAGATE s/n NA5BAH1T model: srdospo відео нагляду за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що предмети, речі, документи та грошові кошти, які були вилучені 21.03.2024 під час проведення обшуків відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме зберегли на собі його сліди, є об`єктом кримінально противоправних дій, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, прокурор просить задовольнити клопотання.

3. Позиції учасників у судовому засіданні

3.1. У судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялася належним чином, надав через канцелярію суду заяву з проханням розглядати клопотання за його відсутністю.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Отже, слідчий суддя, приймаючі рішення про розгляд справи за відсутності заявника, приймає до уваги положення частини 6 статті 9 КПК України, згідно з якою, у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 7 КПК України до таких засад, зокрема, відносяться доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, а доступ до правосуддя іншим шляхом, окрім ухвалення відповідних судових рішень неможливий.

Таким чином, з метою недопущення обмеження доступу до правосуддя, на думку слідчого судді, клопотання можливо розглянути по суті і у відсутності сторони кримінального провадження, яка подала клопотання.

3.2. У судове засідання володільці майна, належним чином у передбаченому ст. 135, ч. 1 ст. 172 КПК України порядку повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явилися.

Зважаючи на викладене, а також виходячи зі встановлених ч. 1 ст. 172 КПК України строків та засад їх розумності, передбачених ст. 28 КПК України, слідчим суддею визнано можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності володільців майна на підставі наданих сторонами матеріалів.

При цьому, слідчий суддя керується положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно яких, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

3.3. Через неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК України.

4. Нормативне регулювання арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження

4.1. В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Водночас заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. (ч. 3 ст. 132 КПК України)

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою: 1) забезпечення збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті (ст. 98 КПК України).

Статтею 99 КПК України визначено, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: (1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 цього Кодексу слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна (ч. 3 ст. 173).

5. Мотиви та оцінка слідчого судді

5.1. Вирішуючи питання про арешт майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий суддя зазначає, що під час судового розгляду клопотання та з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, прокурором не доведена необхідність накладення арешту на майно, вилучене в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:мобільний телефон Iphone 15 pro max imei НОМЕР_1 з сім картами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;мобільний телефон Iphone 12 pro max imei НОМЕР_4 з сім картами НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;планшет Ipad 8 s/n НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; планшет Ipad 8 s/n НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки означене вище майно у рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження 0000378 від 15.03.2024, не відповідає ознакам речового доказу у розумінні ст. 98 КПК України.

Разом із цим, органом досудового розслідування не доведено, що доступ до вмісту зазначених електронних носіїв інформації був обмежений, що не дозволяло оглянути та скопіювати наявні у них відомості безпосередньо під час проведення обшуку, у зв`язку з чим їх було вилучено і арештовано. Навпаки, із протоколу обшуку від 21.03.2024 слідує, що володільцями наданий добровільний доступ до зазначеного майна та повідомлені паролі логічного захисту до кожного носія інформації.

Крім того, органом досудового розслідування не доведено, що вказані електронні носії інформації отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або є об`єктом спеціальної конфіскації чи конфіскації майна як виду покарання, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження.

Означене дає підстави для висновку, що таке втручання держави не відповідає принципам пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами суспільства і правом особи на мирне володіння своїм майном та призводить до невиправданого обмеження права власності зазначених осіб у вигляді заборони відчужувати, розпоряджатися та користуватися своїм майном.

Слідчий суддя зазначає, що до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950), учасником яких є України. Статтею 1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Разом із цим, матеріали кримінального провадження свідчать, що майно, вилучене в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: карта пам`яті Sony MMAGF04GWDCU-PA, яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; папка з документами на 202 арк. з написом «декларация», яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; жорсткий диск SAAGATE s/n NA5BAH1T model: srdospo відео нагляду за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , - має значення для забезпечення кримінального провадження, а також існує можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.

З урахуванням встановлених вище обставин кримінального провадження та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , оскільки сприятимуть досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів, таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, подане у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000378 від 15.03.2024, - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: карту пам`яті Sony MMAGF04GWDCU-PA, яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; папку з документами на 202 арк. з написом «декларация», яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; жорсткий диск SAAGATE s/n NA5BAH1T model: srdospo відео нагляду за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Зазначене майно зберігати з матеріалами кримінального провадження.

У задоволенні клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, подане у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000378 від 15.03.2024 у іншій його частині, відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник майна або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя ОСОБА_1