УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024 м.Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва за адресою м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 25 клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000918 від 28.01.2018, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стрілецька Пушкарка Великописарівського району Сумська обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000918 від 28.01.2018, у відношенні ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні, що відбувалось 22.01.2024 р. судом було розпочато судовий розгляд кримінального провадження, встановлено обсяг та порядок дослідження доказів, оголошено перерву для подання прокурором письмових доказів сторони обвинувачення.

Прокурор звернулась до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 днів без визначенням розміру застави, обґрунтоване тим, що дія попередньої ухвали суду про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 28.01.2024 р., однак судовий розгляд кримінального провадження не завершено, продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, що із врахуванням особи обвинуваченого, попередньої його процесуальної поведінки під час судового розгляду, обґрунтованості пред`явленого йому обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, вказує на наявність підстав для продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували стосовно задоволення клопотання прокурора, просили застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. Обвинувачений зазначив, що має постійне місце проживання у АДРЕСА_3 , де проживає разом зі своєю цивільною дружиною, яка народила йому дитину, зазначив, що працює у ПП «Клінінг-Про» на посаді клінера. Обіцяє прибувати до суду за кожним викликом та не переховуватись, добросовісно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, зазначив, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнає, вважає пред`явлене йому обвинувачення необґрунтованим.

Дослідивши клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , заслухавши пояснення прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Так, судом на виконання ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 було встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.

Враховуючи, що суд на даному етапі розгляду кримінального провадження, зокрема судовий розгляд кримінального провадження не було розпочато, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, таким чином, з огляду на наведені у клопотанні прокурора доводи, суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд звертає увагу на те, що поняття «обґрунтована підозра» наведено в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Згідно із положеннями рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року за № 14-рп/2003 при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу разом з іншими обставинами враховується тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа.

Так, в ході судового розгляду клопотання прокурора знайшли своє підтвердження обставини існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор у поданому клопотанні.

Зокрема, продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені висновки суду ґрунтуються на тому, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів, за вчинення якого обвинуваченому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути йому призначено судом у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, обвинувачений може вживати заходів, спрямованих на переховування від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оскільки обвинувачений вже раніше притягувався до кримінальної відповідальності на підставі вироку Дніпровського районного суду м. Києві від 04.12.2014 р. за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість.

При оцінці вагомості вказаних ризиків судом також враховано процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Зокрема, обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, надійшов до Солом`янського районного суду міста Києва 04.12.2018 р., однак до сих пір кримінальне провадження судом не розглянуто та не ухвалено остаточне судове рішення по причині ухилення обвинуваченого від судового розгляду.

А саме, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 не прибував у судові засідання, призначені на 30.07.2019 р., 27.09.2019 р., 06.12.2019 р., 10.02.2020 р., 05.06.2020 р., 12.08.2020 р., 05.10.2020 р., 30.11.2020 р., 28.04.2021 р., 26.05.2021 р., 23.03.2022 р., 11.07.2022 р., 20.09.2022 р., 20.10.2022 р., 20.02.2023 р., 04.05.2023 р., 21.06.2023 р., будучи повідомленим про дати слухання справи, та володіючи інформацією про те, що вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді Солом`янського районного суду міста Києва. На що вказує присутність обвинуваченого ОСОБА_4 у двох судових засіданнях у даному кримінальному провадженні, в тому числі в судовому засіданні 31.05.2019 р., коли на підставі ухвали суду обвинувальний акт було призначено до судового розгляду.

На підставі ухвали від 05.06.2020 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовувався привід /а. с. 54/.

У подальшому, на підставі ухвали від 26.05.2021 р. обвинуваченого ОСОБА_4 було оголошено у розшук, надано дозвіл на його затримання з метою приводу до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою /а. с. 85-86/.

Згодом в обвинуваченого було відібрано розписку про те, що останній зобов`язується прибувати до суду за кожним викликом, на підставі ухвали від 20.09.2021 р. провадження поновлено, однак продовжив не прибувати у судові засідання, ігноруючи судові виклики /а. с. 90, 91/.

04.05.2023 р. через численні неявки обвинуваченого до суду, відносно останнього було застосовано привід /а. с. 133/.

У подальшому, відповідно до ухвали від 21.06.2023 р. обвинуваченого ОСОБА_4 вже вдруге було оголошено у розшук, надано дозвіл на затримання останнього з метою його приводу до суду для розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судове провадження зупинено до розшуку обвинуваченого /а. с. 149-151/.

30.11.2023р. обвинуваченого ОСОБА_4 було затримано о 11 год. 00 хв. та доставлено до приміщення Солом`янського районного суду міста Києва, де суд вперше за весь час судового розгляду кримінального провадження мав можливість розглянути клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

30.11.2023 р. відносно обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28.01.2024 р. включно без визначення розміру застави.

Судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину проти власності, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується, відповідно до змісту обвинувального акту, вчинено ОСОБА_4 , коли в останнього була не знята та не погашена у встановленому законом порядку судимість, обвинувачений офіційно не одружений, відомостей про наявність у обвинуваченого на утриманні малолітніх дітей суду не подано, оголошувався судом двічі у розшук у зв`язку із ухиленням від явки у судові засідання, обвинувачений працевлаштований клінером в ПП «Клінінг-Про» прибиральником службових приміщень, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання у м. Києві.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, із врахуванням положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, та враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на даному етапі розгляду кримінального провадження та запобігти ризикам, встановленим судом та переліченим в ухвалі суду.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, із врахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового провадження у даному кримінальному провадженні, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави.

Таким чином, клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, ч. 3 ст. 331, ст. ст. 336, 376, 615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала суду діє до 21 березня 2024 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з моменту проголошення ухвали.

Оголосити перерву в судовому розгляді до 04.03.2024 р. 13 год. 45 хв.

Суддя ОСОБА_1