Справа № 301/3680/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/194/23 за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 20.02.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою освітою, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років .

На підставі ст. 75, 104 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 01 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнуто із законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 1227 (одна тисяча двісті двадцять сім) грн 07 коп.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, з неповною середньою освітою, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ст. 75, 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 01 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнуто із законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 1227 (одна тисяча двісті двадцять сім) грн 07 коп.

-2-

Речові докази: автомобіль марки «HYNDAI TERAKAN» номерний знак НОМЕР_1 -повернуто ОСОБА_12 ; безрукавку балонову чорного кольору з капюшоном, светр сірого кольору з капюшоном, камуфляжні штани чорного кольору, пару кросівок чорного кольору - повернуто ОСОБА_9 ; кросівки білого кольору, спортивні штани чорного кольору, балонову куртку чорного кольору - повернуто ОСОБА_7 ; DVD-R диск «РАТRON» № МFP635XD13204539 - залишено при матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку ОСОБА_9 та ОСОБА_7 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

22.10. 2022 в період часу з 05 год 56 хв по 06 год 16 хв обвинувачений ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи свій умисел спрямований на незаконне збагачення, шляхом таємного викрадення майна, керуючись метою незаконного заволодіння транспортним засобом для його подальшого використання в особистих цілях, підійшли до транспортного засобу марки «HYNDAI TERAKAN», іноземної реєстрації НОМЕР_1 , який був припаркований на необгородженій території за адресою АДРЕСА_3 та який належить ОСОБА_12 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_9 відкрив незачинені на ключ водійські дверцята, сів всередину салону автомобіля на місце водія та знайшовши в підстаканнику, між водійським та пасажирським сидінням, ключі від вказаного автомобіля, які вставив в замок запалювання, після чого запустив двигун автомобіля та отримав доступ до керування вказаного транспортного засобу марки ««HYNDAI TERAKAN» номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_1 , тоді як ОСОБА_7 сів на пасажирське сидіння вказаного автомобіля.

Після чого, вищезазначені особи, незаконно заволодівши зазначеним транспортним засобом з місця події на вказаному транспортному засобі зникли та їздили АДРЕСА_2 , при цьому неодноразово змінюючи один одного на місці водія, до моменту коли 22.10.2022 близько 07 год 40 хв біля будинку за адресою АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 порушивши правила дорожнього руху, допустив зіткнення з огорожею дворогосподарства за вказаною адресою. Вказаними неправомірними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_12 спричинено матеріальну шкоду на суму 129579 грн.

В апеляційній скарзі законний представник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_6 просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України. Посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не дотримався вимог закону, оскільки належним чином не врахував обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину. Також звертає увагу на те, що заподіяна злочином шкода повністю відшкодована потерпілому, який претензій не має. Окрім того, ОСОБА_7 є неповнолітнім, несудимий, позитивно характеризується, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває. Зазначені обставини, давали суду підстави призначити покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинувачених, їх законних представників, захисника, потерпілого. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, промову прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги,

-3-

колегія суддів уважає, що апеляційна скарга законного представника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_6 щодо надмірної суворості вироку суду першої інстанції та наявності підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що такі до задоволення не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

-4-

Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та від 07.11.2018 у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином дотримані.

Що стосується виду та розміру покарання за кримінальне правопорушення, винним у якому визнаний ОСОБА_7 , то при вирішенні даного питання і про це прямо вказано у вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, належно врахував відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, згідно висновку досудової доповіді, його виправлення без ізоляції від суспільства можливе і ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, а також обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди та відсутність претензій з боку потерпілого, вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці, й належним чином умотивував у цій частині своє рішення.

На підставі вищенаведеного колегія суддів уважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Всупереч доводів апеляційної скарги, обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та являлись передумовою для застосування щодо нього більш м`якого покарання, судом першої інстанції встановлено не було. Не встановила їх також і колегія суддів апеляційного суду при перегляді вироку.

Зважаючи на положення ст. 50 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному його розмірі.

Доводи апеляційної скарги законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_6 про те, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував заподіяну злочином шкоду, у зв`язку з чим відсутні претензії у потерпілої сторони, вчинив злочину у неповнолітньому віці,

-5-

хоча і мають місце, але були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке, як було вказано вище, визначене у мінімальному розмірі для даного виду покарання, передбаченому в санкції ч. 2 ст. 289 КК.

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, а будь-яких законних підстав для призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, на які посилається у своїй апеляційній скарзі законний представник обвинуваченого, але які істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, у тому числі вимогам ст. 65 КК України та його меті.

Доводи апеляційної скарги законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 про надмірну суворість призначеного йому покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно матеріалів кримінального провадження та поданої апеляційної скарги, об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження законного представника обвинуваченого щодо неналежного їх врахування спростовуються висновком суду, зазначеним в оскаржуваному вироку, яким належним чином обґрунтовано вид та міра покарання.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути враховані при призначенні ОСОБА_7 покарання та його подальшого звільнення від його відбування на підставі ст. 75, 104 КК України.

Доводи апеляційної скарги про самокритичне ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до вчиненого та висловлений з цього приводу жаль, на думку апеляційного суду, також не можуть бути передумовою для зміни вироку з призначенням більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки такі фактично враховані судом при призначенні обвинуваченому мінімального покарання за вчинене кримінальне правопорушення, та слугували підставою для застосування судом положень ст. 75, 104 КК України.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зміни постановленого щодо ОСОБА_7 вироку в частині призначеного покарання, з урахуванням наведених в апеляційній скарзі доводів, є безпідставними і такі апеляційний суд відхиляє.

Колегія суддів вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст. 55, 65, 66 КК України, призначивши покарання в межах санкції статті, за якою його засуджено, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання.

-6-

Будь-які підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції відсутні, тому апеляційна скарга законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при провадженні досудового розслідування та судового розгляду, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку апеляційним судом не встановлено.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 20.02.2023 щодо ОСОБА_13 ,- без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді