Справа № 133/3772/21
Провадження №1-кп/132/80/24
Вирок

Іменем України

17 квітня 2024 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000356 від 05 жовтня 2021 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпродзержинськ Донецької області, українця, громадянина України, із середньо-технічною освітою, неодруженого, раніше неодноразово судимого:

20 січня 2009 року Дніпропетровським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, із застосуванням ч.ч.1, 4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, звільненого 09 березня 2012 року із Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)», по закінченню строку відбування покарання;

30 березня 2023 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

20 вересня 2023 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

01 грудня 2023 року Бершадським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 7 (сім) місяців;

23 січня 2024 року Тульчинським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 8 (вісім) місяців;

31 січня 2024 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.ч.1, 4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 8 (вісім) місяців;

20 лютого 2024 року Ямпільським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 10 (десять) місяців;

05 березня 2024 року Томашпільським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 10 (десять) місяців,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 05 жовтня 2021 року близько 14год.00хв. маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, прийшов до домоволодіння ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та зайшовши через незачинену хвіртку, потрапив на його подвір`я. Перебуваючи на подвір`ї, ОСОБА_7 побачив, що вхідні двері до житлового будинку зачинені на навісний замок, в якому вставлений ключ, та реалізуючи свої протиправні дії, пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, підійшовши до вхідних дверей цього будинку, та відкривши навісний замок, проник всередину будинку. Перебуваючи в приміщенні будинку, ОСОБА_7 продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, в спальній кімнаті у шафі виявив грошові кошти в сумі 6100грн.00коп., які знаходились в коробці з-під взуття, та у ОСОБА_9 кімнаті в серванті виявив грошові кошти в сумі 2700грн.00коп., які знаходились в пластиковій папці. Заволодівши вказаними грошовими коштами шляхом їх викрадення, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 8800грн.00коп.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та підтвердив, що дійсно маючи умисел на викрадення чужого майна, він 05.10.2021 року близько 14год.00хв. прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , та зайшовши через незачинену хвіртку, потрапив на його подвір`я. Побачивши, що вхідні двері до житлового будинку зачинені на навісний замок, в якому вставлений ключ, підійшов до них, та відкривши навісний замок, проник всередину його приміщення. В спальній кімнаті у шафі виявив 6100грн.00коп., а у вітальній кімнаті в серванті виявив 2700грн.00коп., заволодівши якими, з місця вчинення крадіжки зник, та ними розпорядився на власний розсуд.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, та до обвинуваченого ОСОБА_7 застосувати покарання згідно вимог діючого законодавства.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Прокурор ОСОБА_10 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просив визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 11 (одинадцять) місяців.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

З матеріалів кримінального провадження № 0000356 від 05.10.2021року вбачається, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Дніпродзержинськ Донецької області, є громадянином України, має середньо-технічну освіту, неодружений, на момент затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, що характеризує його, як особу схильну до вчинення корисливих кримінальних правопорушень проти власності, і вказує на стійку його злочинну спрямованість, та небезпечність для суспільства.

За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується з посередньої сторони.

ОСОБА_7 будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисливою працею не займається, постійного законного джерела доходу (прибутку) не має, що і стало підґрунтям для вчинення даного злочину.

На обліку у лікарів психіатра та нарколога ОСОБА_7 не перебуває.

Відповідно до статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 визначено щире каяття. Обставин, які обтяжують його покарання, органом досудового розслідування не встановлено.

Проте, суд не погоджується з визначеною органом досудового розслідування обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 - щире каяття, та вважає, що ця обставина не знайшла свого підтвердження та підлягає виключенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 10.09.2019 року у справі 761/23886/14-к (провадження № 51-8756км18), щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. При цьому, щире каяття не є тотожним поняттям до визнання вини (визнання особою факту вчинення нею злочину).

Отже, сам факт визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення не свідчить про щире каяття, оскільки щире каяття передбачає, окрім визнання факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Натомість, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 зазначених дій.

З урахуванням вимог статей 66, 67 КК України, роз`яснень щодо застосування його норм, викладених у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (номер провадження 51-9408км18) та рекомендацій, наведених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не має.

Вказані відомості про особу обвинуваченого підвищують суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення і свідчать про спрямованість ОСОБА_7 на вчинення умисних корисних злочинів.

Зважаючи на встановлені судом обставини в сукупності з характером конкретних дій обвинуваченого, суд вважає неможливим досягнення мети попередження вчинення нових злочинів і виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства.

Санкція частини 3 статті 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 19.03.2020 року по справі №290/932/19 зазначив, що призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано вчинений злочин. У санкції такої статті (частини чи пункту статті) визначається один чи кілька основних видів покарання і, як правило, його межі. Всі санкції статей КК України є альтернативними або відносно визначеними. У них передбачено кілька основних, різних за своєю суворістю покарань. Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження нею нових злочинів.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру діяння, обстановки, способу, місця, часу його вчинення, відсутністю обтяжуючих та пом`якшуючих обставин, особи обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, а саме у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 11 (одинадцять) місяців, яке він має відбувати реально, оскільки дане покарання на думку суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненому кримінальному правопорушенню, а також за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Згідно положень частини 4 статті 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному у постанові від 15.02.2021 року у справі № 760/26543/17 (провадження № 51-3600кмо20), у разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами даного кримінального провадження, що вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2023 року у справі № 678/1264/21, ОСОБА_7 був засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. На підставі ч.5 ст.72 КК України, строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 28 грудня 2022 року.

Після цього, ОСОБА_7 був засуджений вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2023 року у справі № 187/509/14, за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим покаранням за вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2023 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховано ОСОБА_7 на підставі ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 17 квітня 2014 року по 03 липня 2014 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та частково відбуте покарання за вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2023 року. Строк відбування покарання визначено обчислювати з 28 грудня 2022 року.

Після цього, ОСОБА_7 був засуджений вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2023 року у справі № 126/2628/21, за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 3 (три) місяці. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2023 року, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 7 (сім) місяців. Початок строку відбування покарання визначено рахувати з моменту проголошення вироку. В строк остаточно призначеного покарання зараховано ОСОБА_7 частково відбуте ним покарання за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2023 року.

Після цього, ОСОБА_7 був засуджений вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 січня 2024 року у справі № 148/2167/21, за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2023 року, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 8 (вісім) місяців. У цей строк, з урахуванням приписів ст.72 КК України, зараховане частково відбуте покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2023 року. Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено відраховувати з дня проголошення даного вироку.

Після цього, ОСОБА_7 був засуджений вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2024 року у справі №138/3449/21, який був змінений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 квітня 2024 року, за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2023 року, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 8 (вісім) місяців. Початок строку відбування покарання визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили. На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня взяття під варту, а саме з 18 листопада 2022 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано частину відбутого покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2023 року, а саме періоду з 17 квітня 2014 року по 03 липня 2014 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року.

Після цього, ОСОБА_7 був засуджений вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2024 року у справі № 153/1850/21, за ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 10 (десять) місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироками Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 січня 2024 року, та Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2024 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 10 (десять) місяців. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з дня його затримання, а саме з 20 жовтня 2021 року по день внесення застави 31 січня 2022 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Початок строку відбування покарання визначено рахувати із моменту проголошення вироку.

Після цього, ОСОБА_7 був засуджений вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року у справі № 153/1512/22, за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 5 (п`ять) місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим покаранням призначеним вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2024 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 10 (десять) місяців. На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з моменту затримання 12 листопада 2022 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту набрання даним вироком законної сили, зарахувавши в строк відбування покарання частково відбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2024 року.

З вищенаведеного вбачається, що покарання, яке призначалося ОСОБА_7 на підставі вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2023 року у справі №678/1264/21; вироку Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2023 року у справі № 187/509/14; вироку Бершадського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2023 року у справі № 126/2628/21; вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 січня 2024 року у справі № 148/2167/21; вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2024 року у справі № 138/3449/21; вироку Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2024 року у справі № 153/1850/21; у відповідності до положень ч.4 ст.70 КК України, було поглинене менш суворим покаранням більш суворим або шляхом часткового складання призначених покарань, кожним наступним вироком, останнім з яких є вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року у справі № 153/1512/22, який поглинув покарання за попереднім вироком.

За вищевказаних обставин, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного до відбуття покарання слід застосувати положення ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням саме останнього вироку Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року у справі №153/1512/22.

Даний вирок відповідно до листа Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.04.2024 року № 153/1512/22/2315/2024, та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, набув законної сили 04 квітня 2024 року.

Оскільки події, за які ОСОБА_7 засуджений цим вироком мали місце 05 жовтня 2021 року, тобто до постановлення вироку Томашпільським районним судом Вінницької області від 05 березня 2024 року у справі № 153/1512/22, суд повинен застосувати положення ч.4 ст.70 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року у справі № 153/1512/22, більш суворим, призначеним за даним вироком, ОСОБА_7 необхідно визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 11 (одинадцять) місяців, що на переконання суду, не погіршує у будь-який спосіб становище засудженого, і саме таке покарання буде відповідати вимогам статті 65 КК України та буде необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових кримінальним правопорушень як ним, так і іншими особами.

Відповідно до положень ч.4 ст.70 КК України, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу, суд зараховує ОСОБА_7 покарання, частково відбуте ним за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року у справі № 153/1512/22.

Речові докази в кримінальному провадженні № 0000356 від 05 жовтня 2021 року відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов у кримінальному провадженню не заявлявся.

Частиною 2 статті 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наявні витрати на залучення експерта, а саме за висновком експерта від 29.10.2021 року № СЕ-19/102-21/15311-Д у розмірі 514грн.86коп., та висновком експерта від 19.11.2021 року № СЕ-19/102-21/16461-Д у розмірі 686грн.48коп., а всього 1201грн.34коп., підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

Згідно витребуваних матеріалів особової справи, ОСОБА_7 на момент винесення цього вироку відбуває покарання у виді 3 (трьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року у справі №153/1512/22.

В даному кримінальному провадженні № 0000356 від 05 жовтня 2021 року, яке перебуває на розгляді Калинівського районного суду Вінницької області, запобіжні заходи відносно ОСОБА_7 не обиралися, тобто, попереднє ув`язнення до нього не застосовувалось, а тому початок строку відбування покарання необхідно рахувати з дня ухвалення нового вироку, тобто з 17 квітня 2024 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 17 квітня 2024 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 11 (одинадцять) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року у справі № 153/1512/22, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 11 (одинадцять) місяців.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбуту ним частину покарання за попереднім вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року у справі №153/1512/22.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 17 квітня 2024 року, тобто з дня ухвалення цього вироку.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта від 29.10.2021 року № СЕ-19/102-21/15311-Д у розмірі 514грн.86коп., та висновком експерта від 19.11.2021 року № СЕ-19/102-21/16461-Д у розмірі 686грн.48коп., а всього 1201грн.34коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя