Провадження № 1-кс/947/5741/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2024 рокуслідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000497 від 08.04.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з неповною вищою освітою, не одруженого, старшого групи в охоронному агенстві «Карабінер», маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, слідчим відділом Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000497 від 08.04.2024 року, відкритого за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.04.2024 року до Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеськіи? області надійшла заява від Особа А, в якій останній просить вжити заходи правового характеру до невстановлених осіб, які 05.04.2024 в період часу з 15:30 год. по 16:30 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , за попередньою змовою групи осіб, в умовах воєнного стану використовуючи погрози насильства відносно потерпілого, погрожуючи потерпілому вбивством, вимагали в останнього грошові кошти в сумі 5000 доларів США. (ЄО №6140 від 08.04.2024)

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.04.2024 близько 14:30 (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 маючи умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у ОСОБА_7 , прибувши на автомобілі марки «MERCEDES-BENZ» моделі «CLA» з д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала невстановлена особа, на раніше обумовлене місце за адресою: АДРЕСА_3 , де зустрівся з потерпілим ОСОБА_7 . Під час зустрічі, коли ОСОБА_7 сів на заднє сидіння вищевказаного авто, на якому вже перебував ОСОБА_4 , останній висунув потерпілому протиправну вимогу про передачу йому в якості неіснуючого боргу грошових коштів у сумі 5000 доларів США та, здійснюючи на потерпілого психологічний тиск, висловлювались при цьому на адресу потерпілого нецензурною лайкою і погрожуючи йому фізичною розправою та вбивством.

Продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_4 завдав ОСОБА_7 удар у голову, спричинивши потерпілому фізичний біль, після чого, автомобіль розпочав рух автодорогою в бік с. Санжейка. Зупинившись на автодорозі, біля лісо полоси, ОСОБА_4 , здійснюючи на потерпілого психологічний тиск, висловлювався при цьому на адресу потерпілого нецензурною лайкою і погрожуючи йому фізичною розправою та вбивством, висунув ОСОБА_7 протиправну вимогу про передачу йому вищевказаних грошових коштів протягом 24 годин. В подальшому, того ж дня, 05.04.2024 о 16:20, ОСОБА_4 висадив потерпілого з автомобіля за адресою: АДРЕСА_4 , при цьому продовжуючи здійснення психологічного тиску на потерпілого шляхом погрози вбивства.

Крім того, у період часу з 05.04.2024 по 18.04.2024 ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 , здійснював чисельні телефонні дзвінки потерпілому, спрямовані на протиправну вимогу про передачу йому в якості неіснуючого боргу грошових коштів у сумі 5000 доларів США, здійснюючи при цьому психологічний тиск на потерпілого, погрожуючи останньому нанесенням тяжких тілесних ушкоджень та вбивством.

Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 , 18.04.2024 о 16:13 прибув на раніше обумовлене місце за адресою: АДРЕСА_3 , де зустрівся з потерпілим ОСОБА_7 . Під час проведення зустрічі, ОСОБА_4 висунув потерпілому протиправну вимогу про передачу йому в якості неіснуючого боргу грошових коштів у сумі 5000 доларів США та, здійснюючи на потерпілого психологічний тиск, висловлювались при цьому на адресу потерпілого нецензурною лайкою і погрожував йому фізичною розправою та вбивством.

Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 , 25.04.2024 о 16:25 прибув на раніше обумовлене місце за адресою: АДРЕСА_5 , біля ТРЦ «Вузівський». Під час проведення зустрічі, ОСОБА_4 висунув потерпілому протиправну вимогу про передачу йому в якості неіснуючого боргу грошових коштів у сумі 5000 доларів США та, здійснюючи на потерпілого психологічний тиск, висловлювались при цьому на адресу потерпілого нецензурною лайкою і погрожував йому фізичною розправою, при цьому, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_4 про те, що в його шкіряній нагрудній сумці чорного кольору наявні грошові кошти в сумі 5000 доларів США, продемонструвавши їх останньому. В подальшому, під час проведення зустрічі, ОСОБА_4 , наніс потерпілому два удари рукою в район голови та один удар рукою в район тулуба (які не є небезпезними для життя та здоров`я потерпілого), завдавши потерпілому фізичного болю, після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, перебуваючи в тому ж місці та в той же час, будучи обізнаним про те, що в нагрудній сумці потерпілого перебувають грошові кошти в сумі 5000 доларів США, зірвав вищевказану сумку з потерпілого, фактично отримавши можливість розпоряджатись нею на власний розсуд.

За вказаних обставин, 25.04.2024 органом досудового розслідування в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 було затримано та 26.04.2024 останнього повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правоопрушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпіим, з погрозою вбивства та зподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене в умовах воєнного стану.

Сторона обвинувачення звертається з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на характер імовірно вчиненого злочину, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та враховуючи неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У судовому засіданні:

-прокурор подане клопотання підтримав у повному обсязі.

-захисник підозрюваного зазначив, що його підзахисний свою провину визнає, з підозрою згоден у повному обсязі та готовий співпрацювати з органом досудового розслідування, що на думку адвоката ОСОБА_5 , спростовує необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою віддносно ОСОБА_4 . Крім того, захисник підозрюваного звернув увагу на міцність соціальних зв`язків його підзахисного, а саме: ОСОБА_4 є членом громадського формування «Одеська морська самооборона», має постійне місце роботи та проживання, а також має на утриманні малолітню дитину та матір пенсійного віку.

-підозрюваний підтримав думку свого захисника, зазначивши, що з підозрою згоден, просив застосувати відносно ньго запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання, матеріали які обґрунтовують доводи клопотання та характеризуючі матеріали підозрюваного, надані стороною захисту, слідчий суддя прийшов до наступного переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 26.04.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри на підставі якої здійснено затримання та законність мети цього затримання й подальшого тримання під вартою.

До того ж, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, слідчим суддею встановлено, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України стороною обвинувачення підтверджується: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 08.04.2024; протоколом огляду предмету (мобільний телефон потерпілого) від 08.04.2024; протоколом допиту додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 від 18.04.2024; протоколом огляду документу від 19.04.2024; протоколом огляду місця події від 25.04.2024; протоколом огляду речей і документів від 26.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 25.04.2024; протоколом огляду предмету (банкноти) від 25.04.2024; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 від 25.04.2024; протокол затримання особи у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 та іншими матеріалами кримінального провадження.

На підставі зазначеного, слідчий суддя вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри у можливому вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Одночасно, слідчий суддя акцентує увагу сторони захисту на те, що на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення останнім кримінально-протиправних дій.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, яке імовірно загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, суспільно-небезпечний характер інкримінованого підозрюваному злочину, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, колишня дружина ОСОБА_4 разом з малолітньою дитиною перебуває закордонном, зокрема у Республіці Молдова, яка межує із територією Одеської області. Вказане надає підстави підозрюваному ОСОБА_4 , будучи ймовірно обмеженим у вільному перетині державного кордону України в умовах правового режиму воєнного стану, вдатися до спроб нелегально залишити територію України з метою ухилення від органу досудового розслідування. Зазначене, на думку слідчого судді, додатково підтверджує наявність рамках криміналнього провадження вищевказаного ризику.

Слідчий суддя також погоджується з доводами клопотання, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_4 на потерпілого у даному кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на нього впливати з погрозами застосування насильства з метою схилення його не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, адже ОСОБА_4 наразі обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного із погрозою насильства над потерпілим та погрозою вбивства та заподіяння тілесних ушкоджень, при цьому потерпілий безпосередньо судом допитаний не був, зважаючи на початкову стадію досудового розслідування кримінального провадження, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

Водночас, слідчий суддя зауважує, що обґрунтування прокурора у судовому засіданні та слідчого у письмовому клопотанні щодо існування в рамках означеного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є неспроможними, формальними та такими, що нівелюють саму мету застосування запобіжного заходу, якою у тому числі є необхідність виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Сторона обвинувачення в своєму клопотанні посилається також на наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме на те, що підозрюваний ОСОБА_4 може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Так, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 наразі обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, його характер та правову кваліфікацію, а також обставини його ймовірного вчинення. При цьому, слідчий суддя не може залищити поза увагою щире каяття останнього у скоєному та готовність співпрацювати з органом досудового розслідування, проте, на думку слідчого судді, це не може бути самостійним фактором, який би нівелював існування зазначеного ризику.

З огляду на вищевикладене у сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що вказаний ризик в рамках кримінального провадження існує, але сягає незначного рівня.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із погрозою застосування насильства на потерпілим, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту, особистої поруки, особистого зобов`язання, є недоцільними та не здатні запобігти можливій реалізаціх встанволених ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, слдічий суддя прийшов до переконання про неможливість застосування в рамках даного провадження до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженн щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Слідчий суддя враховує те, що підозрюваному ОСОБА_4 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, пов`язаного з вимогою передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпіим, з погрозою вбивства та зподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого в умовах воєнного стану, прийшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 без визначення розміру застави.

З урахуванням викладеного, клопотання сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193-194, 196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000497 від 08.04.2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 22.06.2024 року, в межах строку досудового розслідування.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1