Справа № 376/601/24
У Х В А Л А

18.04.2024 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши під час відкритого підготовчого судового засіданні в залі судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у кримінальному провадженні № 0000371, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2023, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під варртою стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник адвокат ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник адвокат ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник адвокат ОСОБА_13 , обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їх захисник адвокат ОСОБА_14 , обвинувачений ОСОБА_9 , захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_15 , потерпілий ОСОБА_16 , його представник адвокат ОСОБА_17 ,

У С Т А Н О В И В:

У провадження Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло кримінальне провадження № 0000371, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2023, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотаня про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому прокурор посилається на продовження існування ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та на неможливість інших, більш м`яких запобіжних заходів забезпечити процесуальну поведінку обвинувачених. Також прокурор просив стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту із накладенням заборони залишати житло цілодобово, посилаючись на існування ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначає, що вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_3 , ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує їм в разі визнання винуватими у кримінальному правопорушенні, враховуючи, що дії обвинувачених носять характер особливо тяжкого злочину, а також той факт, що останні мають слабкі соціальні зв`язки з державою та суспільством, а саме офіційно не працюють, не мають офіційних джерел отримання прибутку, вчинили злочин під час іспитового терміну та аналізуючи дані кримінального провадження дає підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Враховуючи наявність встановлених Сквирським районним судом Київської області ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, що на даний час не відпали та продовжують існувати в тому самому об`ємі, як і були при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_5 перебуваючи на волі будуть:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) оскільки обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. З огляду на викладене усвідомлення можливості настання вкрай несприятливих наслідків може спонукати обвинених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 змінювати своє місце проживання та переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 неодружений, не має на утриманні дітей та офіційно ніде не працевлаштований, тобто не обтяжений міцними соціальними зв`язками; обвинувачений ОСОБА_5 офіційно ніде не працевлаштований, тобто не обтяжений міцними соціальними зв`язками. Окрім цього, санкція інкримінованого кримінального правопорушення передбачає покарання за його вчинення у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а тому останні, усвідомлюючи, що їм загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, не маючи перелічених стримуючих факторів щодо вчинення дій, які негативно вплинуть на судовий розгляд, можуть легко змінити місце свого фактичного проживання без будь яких негативних для себе наслідків;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки обвинувачені знають місце проживання потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні і перебуваючи на волі, як самостійно так через спільних знайомих можуть здійснювати на них психологічний тиск з метою надання неправдивих показів і як наслідок уникнення від кримінальної відповідальності;

- вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_5 схильні до вчинення кримінальних правопорушень. Зазначене підтверджується тим, що ОСОБА_3 останній неодноразово судимий за вчинення різного роду умисних злочинів, зокрема 30.03.2023 Сквирським районним судом Київської області за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на основі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком 2 роки. ОСОБА_5 був засуджений 06.07.2023 Сквирським районним судом Київської області за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком 1 рік; 02.10.2023 Сквирським районним судом Київської області за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком 3 роки.

Отже, незважаючи на неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на шлях виправлення не стають, належних висновків для себе не зробили, а знову обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину. Наведені обставини вказують на достатність підстав вважати, що рівень суспільної небезпеки обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на теперішній час виріс і перебуваючи на волі вони можуть продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Наведені вище обставини, свідчать що застосування більш м`яких, окрім як тримання під вартою запобіжних заходів, не може запобігти виникненню встановлених ризиків.

Стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 прокурорр зазначає про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик переховуватись від суду обгрунтовує тим, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. При оцінці переховування від правосуддя може братися до уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, так у параграфі рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25.04.2000 Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських суддів, що у свою чергу прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що підозрюваному загрожувало відносно суворе покарання. Враховуючи дані, які характеризують обвинувачених та систематичність вчинення ними кримінальних правопорушень, дозволяє обґрунтовано припускати, що в разі визнання їх винним у вчиненні злочину буде призначено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, без можливості застосування норм Закону про кримінальну відповідальність, які дозволять звільнити особу від його відбування, усвідомлення чого може спонукати підозрюваного ухилятися від органу досудового розслідування та у подальшому суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Водночас, відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків обґрунтовує тим, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 знають місце проживання потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні і перебуваючи на волі, як самостійно так через спільних знайомих можуть здійснювати на них психологічний тиск з метою надання органу досудового розслідування неправдивих показів і як наслідок уникнення від кримінальної відповідальності.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, обгрунтовує тим, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за який передбачено покарання від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна, схильні до зловживання алкогольними напоями, та вчинили інкримінований їм злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння із застосуванням фізичного насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого. Підпадають під вплив сторонніх осіб із більш вираженим авторитетом серед спільних знайомих, які можуть підбурювати до вчинення злочинів майнового характеру, пов`язаних із насильницьким проникненням до житла, чи іншого володіння осіб, що свідчить, що в подальшому вони будуть продовжувати злочинну діяльність.

Зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 окрім як домашній арешт, не зможе забезпечити дієвості кримінального провадження та запобігти виникненням ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Позиції сторін.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заявленні клопотання та просив їх задовольнити .

Потерпілий та його представник адквокат ОСОБА_17 підтримали позицію прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив обрати стосовно нього запобіжний захід у виді домашнього арешу пославшись на те, що він має двоє неповнолітніх дітей, має місце проживання, на свідків та потерпілого не тиснув і не має наміру тиснути, ухилятися від суду не буде, від органу досудового розслідування не переховувався і не має наміру ухилятися від суду. У разі обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту він зобов`язується відшкодувати потерпілому шкоду, тому що такої можливості утримуючись під вартою він не має, також просить надати можливість пройти комісію та захищати Батьківщину.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_12 підтримав позицію свого підзахисного.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_11 заперечив проти задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив обрати стосовно його підзахисного більш м`який запобіжний захід. Зазначив, що положення його клієнта мало чим відрізняється від становища інших обвинувачених, які не переюувають під вартою, адже він був засуджений раніше за вчинення необережного злочину. Окрім того, перебуваючи на волі він майже завершив проходити медичну комісію для того, щоб іти захищати державу, тому просить надати шанс бути корисним.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив змінити запобіжний захід стосовно нього на більш м`який, оскільки виявив бажання мобілізуватися до ЗСУ.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_13 просив у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовити, посилаючись на необгрунтованість заявлених прокурором ризиків. Прокурором не доведено що його клієнт зловживає алкогольними напоями та інші обставини на які він посилається у клопотанні. Просив врахувати, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, частково відшкодував потерпілому завдіну шкоду та не порушував умови запобіжного заходу у виді адміністративного арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Захисник обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_14 просив відмовити прокурору у задоволенні клопотань про обрання запобіжного заходу стосовно його підзахисних, посилаючись на їх необгрунтованість. Просив врахувати те, що його підзахисні за три місці перебування під домашнім арештом не порушували його умов, а після закінчення запобіжного заходу вони не вчиняли жодних дій які б давали підставі вважати про існування ризиків про які зазначає прокурор. Більше того, його підзахисні, будучи уже без запобіжного заходу, виконують свої процесуальні обов`язки і з`являються в судові засідання. Клопотпння про обрання запобіжних заходів були вручені його підзахисним ще минулого судового засідання, але прокурор на минулому судовому засіданні їх суду не надавав, тобто не вважав, що на той час існували якісь ризики.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали позицію свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_15 при вирішенні клопотань поклалася на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_9 при вирішенні клопотань поклався на розсуд суду.

Мотиви суду.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Вирішуючи заявлені прокурором клопотання про продовження стосовно обвинувачених запобіжного заходу, суд з огляду на думку учасників та вимоги чинного кримінального процесуального закону, зазначає таке.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Виходячи з вимог статей 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний-обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Зі змісту ст. 194 КПК України слідує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд повинен встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як щодо раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Питання продовження запобіжних заходів до обвинувачених вирішується на стадії судового провадження, а відтак, на даній стадії суд позбавлений можливості робити будь-який висновок щодо обґрунтованості підозри, оскільки з моменту находження обвинувального акта до суду змінюється процесуальний статус підозрюваної особи на обвинуваченого (ч.1, ч. 2 ст. 42 КПК України), і вказаній особі висувається обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Судом встановлено, що 11.12.2023 ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

12.12.2023 ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 письмово повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

23.02.2024 обвнувальний акт стовоно обвинувачених скерований до суду

Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні, надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті.

З огляду на викладене, суд на даній стадії судового розгляду позбавлений можливості робити висновок щодо обґрунтованості підозри або висунутого обвинувачення шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді пробаційного нагляду на строк до трьох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих кримінальних правопорушень. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинувачених до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо них запобіжних заходів.

Наявність ризиків та їх обгрунтованість.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Судом встановлено, що 13.12.2023 ухвалами слідчого судді Сквирського районного суду Київської області стосовно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 08.02.2024, стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обрано міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, строком до 08.02.2024.

Ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 30.01.2024 обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_5 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12.03.2024.

27.02.2024 ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду Київської області обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_5 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під варто до 26.04.2024.

26.01.2024 ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду Київської області обвинуваченому ОСОБА_4 змінено міру запобіжного заходу на домашній арешт строком 60 днів.

Ухвалами слідочого судді від 18.03.2024 та 24.01.2024 стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінено міру запобіжного заходу із домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово, на домашній арешт із забороною залишати житло у визначений період доби, строком до 18.03.2024 та 24.03.2024 відповідно.

Під час перевірки наявності ризиків у кримінальному провадженні суд вважає переконливими та погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на таке.

Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Отже, тяжкість інкримінованих правопорушень та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавленні волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених до втечі.

Враховуючи ці обставини у сукупності із особами обвинувачених та характером кримінального правопорушення у вчиненні якого вони обвинувачуються, суд дійшов висновку про існування ризику того, що остані можуть переховуватися від суду.

Також прокурором в судовому засіданні доведено ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачені з метою ухилення від покарання чи спотворення об`єктивної картини можуть впливати на потерпілого та свідків, - умовлянням, підкупом чи погрозами примушуючи їх змінити свідчення та приховати вчинення кримінального правопорушення.

При цьому суд враховує встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до чч. 1, 2 статті 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Отже, ознайомившись з матеріалами досудового розслідування обвинувачені володіють інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних, даних свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні покази стосовно них, у зв`язку з чим остані можуть безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів.

Суд вважає переконливим і ризик вчинити інше кримінальне правопорушення оскільки обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 раніше неодноразово судимі, вчинили умисне особливо тяжке кримінальне правопорушення під час іспитового строку. Так, ОСОБА_3 був засуджений 30.03.2023 Сквирським районним судом Київської області за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на основі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком 2 роки. ОСОБА_5 був засуджений 06.07.2023 Сквирським районним судом Київської області за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком 1 рік; 02.10.2023 Сквирським районним судом Київської області за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком 3 роки.

Отже, стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 судом встановлено наявність реальних ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які і на даний час не зменшились, а продовжують існувати.

Перевіряючи наявність заявлених прокурором ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд зазначає таке.

Так, вказуючи у клопотаннях про те, що обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 систематично вчиненяють кримінальні правопорушення, знаючи місце проживання потерпілого та свідків і перебуваючи на волі, як самостійно так через спільних знайомих можуть здійснювати на них психологічний тиск з метою надання суду неправдивих показів і як наслідок уникнення від кримінальної відповідальності та в подальшому вони будуть продовжувати злочинну діяльність, прокурор не надає жодного доказу вказаних обставин.

Як видно з клопотань прокурора вони за своїм змістом в частині обґрунтування заявлених ризиків стосовно усіх трьох обвинувачених є ідентичними.

Суд повністю погоджується з твердженням прокурора, що усвідомлення обвинуваченими у разі доведеності їх вини настання несприятливих наслідків у вигляді тяжкого покарання певною мірою може спонукатиме їх змінювати місце проживання та ухилятись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Водночас суд констатує, що у клопотанні не наведено жодної обставини, яка б свідчила, що обвинувачені в ході досудового розслідування чи під час судового розгляду допускали зі свого боку порушення покладених на них ст. 42 КПК України процесуальних обов`язків і зокрема, намагалися або переховувалися від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливали на потерпілого чи свідків, вчиняли інші кримінальні правопорушення.

Отже, слідчий суддя вважає непереконливими та необгрунтованими доводи прокурора про наявність стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ризиків переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення зважаючи на висновки Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» про те, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Зокрема незаконний вплив на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні мають бути підтверджені документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується; документами, довідками про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.

Таким чином, посилання прокурора на існування вказаних у клопотанні ризиків носять не конкретний характер та жодних доказів на підтвердження факту їх існування на теперішній час суду не надано.

При цьому судом також враховується обставина того, що під час досудового рослідування стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово, який згодом ухвалою слідчого судді був змінений на домашній арешт із забороною задишати житло у визначений період доби. Вказаний запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 закінчився 18.03.3024, а стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 . 24.03.3024. Стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді від 26.01.2024 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, строк дії якого закінчився 26.03.2024. Як встановлено в ході розгляду клопотань усі обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 дотримувалися умов перебування під домашнім арештом у період, визначений слідчим суддею. У визначений вимогами КПК строк питання про продовження строку дії запобіжних заходів до обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 стороною обвинувачення не ініціювалося через відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Про особу обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 судом встановлено, що вони раніше не судимі, мають місце реєстрації та проживання, неодружені. Обвинувачений ОСОБА_8 офіційно працевлаштований, ОСОБА_7 є фізичною особою- підприємцем, обвинувачений ОСОБА_4 працевлаштований неофіційно. Отже судом встановлено, що обвинуваченні мають певні соціальні зв`язки.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до правової позиції Європейського суду відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилитися до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того, що особа зникне («Пшевечерський проти Росії» від 24 травня 2003 року).

Судом також враховано з моменту закінчення стосовно обвинувачених дії запобіжних заходів їх належну процесуальну поведінку. Доказів протилежного суду не надано.

За таких обставин твердження прокурора про наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не обґрунтовано жодною об`єктивною обставиною, яка б у сукупності з тяжкістю покарання, даних про особу обвинувачених могла б свідчити про можливе вчинення з їхнього боку позапроцесуальних дій, спрямованих на ухилення від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Сторона обвинувачення посилається на неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу з огляду на наявність високого ступеню встановлених ризиків та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи.

Суд зазначає, що метою застосування запобіжного заходу, в тому числі й такого виняткового, як тримання під вартою, відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім того, при виборі між кількома запобіжними заходами, слід перевірити чи можуть більш м`які запобіжні заходи, запобігти ризикам, існування яких доведено прокурором.

За змістом ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється.

На час розгляду порушеного у клопотанні питання стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 суддею встановлені та враховуються такі відомості про його особу: він розлучений, непрацюючий, тобто не має офіційного джерела доходу, має місце реєстрації та місце проживання, раніше судимий, вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку.

Про особу ОСОБА_5 судом встановлено та враховано, що він раніше судимий, вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку, неодружений непрацюючий, тобто не має постійного стабільного джерела доходу, має місце реєстрації.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини їх вчинення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 та ОСОБА_5 їх особу (кожного окремо), соціальні зв`язки, вік та стан здоров`я, майновий стан, суд приходить до обґрунтованого висновку про високий ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинувачених, спрямованих на ухилення від суду, незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що встановлені обставини про особу обвинувачених, їх соціальні зв`язки, в світлі наведених вище фактичних даних не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені ризики до маловірогідності чи до їх виключення.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи зібрані в сукупності докази, суд вважає, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення встановлених ризиків та належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а тому наразі є достатні підстави для продовження строку тримання під вартою. Непродовження застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи застосування більш м`якого запобіжного заходу перешкодить завданням кримінального судочинства, встановленню істини у справі та прийняття остаточного кінцевого рішення у провадженні у розумні строки. Адже, на переконання суду, саме такий запобіжний захід, забезпечить виконання обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_5 покладених на них процесуальних обов`язків та в повній мірі забезпечить запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Документів, які свідчать про неможливість утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 під вартою, суду не надано.

За викладених обставин, доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

В даному конкретному випадку, продовження строку тримання під вартою виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства чи погрози, то на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Відповідно ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті (1. наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2. наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3. недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні)

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Зважаючи, що ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 прокурором пред`явлене обвинувачення, сформульоване в обвинувальному акті, але в судовому засіданні не доведено наявність обставин, передбачених пп. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання, суд вважає наявність достатніх підстав для покладення на обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зобов`язання прибувати за кожною вимогою до суду.

Керуючись статтями 131-132, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 199, 314-316, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотаня прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України на 60 днів, тобто до 16.06.2024 включно, без визначення розміру застави.

Задовольнити клопотаня прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України на 60 днів, тобто до 16.06.2024 включно, без визначення розміру застави.

Відмовити у задоволенні клопотаня прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 за кожною вимогою прибувати до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Відмовити у задоволенні клопотаня прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 за кожною вимогою прибувати до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Відмовити у задоволенні клопотаня прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_8 за кожною вимогою прибувати до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Копію ухвали для виконання направити начальнику ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України та начальнику ІТТ №1 ГУ НП в Київській області.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення, а обвинуваченими з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошений 22.04.2024 о 09-50 год.

Суддя ОСОБА_20