Справа № 522/9322/24
Провадження № 1-кс/522/3320/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_2 про арешт майна по матеріалам кримінального провадження № 0000131 від 13.06.2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідування встановлено, що 13.06.2024 року до чергової частини відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області надійшов рапорт від поліцейського УПП в Одеській області ДПП ОСОБА_3 про те, що 13.06.2024 року, близько 23:00 год., за адресою АДРЕСА_1 , було зупинено гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого виявлено один шприц з невідомою речовиною схожою на наркотичну речовину.

Під час проведення досудового слідства був встановлений громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на запитання працівника поліції відповів, що при собі має заборонену законом речовину і по приїзду слідчо-оперативної групи у присутності понятих дістав один шприц з невідомою речовиною схожою на наркотичну речовину, яку поміщено в поліетиленовий пакет № ІСR0153379, вилучено та опечатано.

Згідно п. 2 ст. 167 КПК України, тимчасовому вилученню підлягає майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Підставою тимчасового вилучення майна, згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, є те, що тимчасово вилучене майно, відноситься до речей, які зберегли на собі сліди скоєння кримінального правопорушення.

Підставами для арешту майна відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України є наявність розумних підозр, які свідчать про те, що тимчасово вилучене майно є доказом у вказаному кримінальному провадженні. Завданням арешту майна є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів у кримінальному провадженні.

Якщо речовий доказ буде перебувати у користуванні особи, яка зацікавлена в кінцевому рішенні у кримінальному провадженні, або до нього буде доступ сторонніх осіб існує реальна загроза відчуження, зміни або знищення вказаного майна, а його втрата у свою чергу може призвести до втрати доказової бази у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Метою арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, є збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатись без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Встановлено, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, що дає підстави слідчому судді для накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_2 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно: один шприц з невідомою речовиною схожою на наркотичну речовину, яку поміщено в поліетиленовий пакет № ІСR0153379, вилучено та опечатано.

Заборонити користуватись та розпоряджатись майном, на яке накладено арешт.

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

17.06.2024