ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС № 766/4305/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/819/66/24 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого: судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17 січня 2024 року про відмову в арешті майна,

ВСТАНОВИЛА:

Вищевказаною ухвалою слідчого судді, в межах кримінального провадження №0000020 внесеного до ЄРДР 28.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_7 , а саме об`єкти нерухомого майна, які на праві власності належать ОСОБА_7 - 1/4 квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться на ділянці, площею 41,13 кв.м., загальною вартістю нерухомого майна 719775 грн., шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій із вказаним майном.

Відмова обґрунтована тим, що у клопотанні прокурора про арешт майна відсутнє обґрунтування того, чому саме до підозрюваної ОСОБА_7 має бути застосоване покарання з конфіскацією майна з доведенням обставин, передбачених ч. 11 ст. 170 КПК України.

Крім того, слідчим суддею поставлена під сумнів допустимість та належність документів, які б підтверджували знаходження у власності підозрюваної ОСОБА_7 частини квартири, на яку прокурор просить накласти арешт.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді прокурор подав на неї апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на нерухоме майно із забороною відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій, а саме: 1/4 квартири АДРЕСА_1 , яке на праві приватної, спільної сумісної власності належить ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали та ухвалення її з істотним порушенням вимог КПК України.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що згідно інформації КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР об`єкт нерухомого майна (квартира) загальною площею 41.13 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16.03.1995 року належать на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Інформація щодо виділення кожному із співвласників відповідного розміру частки в матеріалах інвентарної справи відсутня.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна сумісна власність - це власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Однак, згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За результатами моніторингу реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта будь-яка інформація щодо змін про право власності (або їх членів) на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 - відсутня.

Крім того, згідно інформації наданої КПК «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР щодо вищевказаного об`єкта нерухомого майна, вбачається, що 11.09.2023 року за вих. №161/02-14, надійшов запит від приватного нотаріуса стосовно надання інформації про право власності (в яких частках) на об`єкт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Підстави надання інформації - оформлення спадщини після смерті ОСОБА_8 та державної реєстрації прав. Отже, звернення приватного нотаріуса не виключає можливості вжиття ОСОБА_7 заходів щодо передачі своєї частки іншим співвласникам з метою уникнення її конфіскації.

Зважаючи на викладене, з метою можливої конфіскації майна, як виду покарання та з метою забезпечення відшкодування шкоди, є необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваної ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Володілець майна та її представник належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги прокурора, однак до суду апеляційної інстанції не прибули, Згідно поданих ними заяв, вони просять розглянути провадження без їх участі та відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Вищевказані вимоги КПК України, слідчим суддею суду першої інстанції при розгляді клопотання прокурора дотримані не були.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, слідчим відділом Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 28.04.2023 року внесені до ЄРДР за № №0000020 внесеного до ЄРДР 28.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

В рамках зазначеного кримінального провадження 29.11.2023 року ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, №0000020 внесеного до ЄРДР 28.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України

Згідно КК України, ч. 5 ст. 111- 1 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до клопотання про накладення арешту на майно від 15.01.2024 року, прокурор просив накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме1/4 квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться на ділянці, площею 41,13 кв.м., загальною вартістю нерухомого майна 719775 грн., шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій із вказаним майном.

Як вбачається з інформації, яка міститься в довідці №246 від 16.08.2023 року КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР об`єкт нерухомого майна (квартира) загальною площею 41.13 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16.03.1995 року належать на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Іншого нерухомого майна за ОСОБА_7 не зареєстровано. Інформація щодо виділення кожному із співвласників відповідного розміру частки в матеріалах інвентарної справи відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна сумісна власність - це власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як вбачається з матеріалів провадження, за результатами моніторингу реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта будь-яка інформація щодо змін про право власності (або їх членів) на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 - відсутня.

Крім того, як зазначається в апеляційній скарзі прокурора, згідно інформації наданої КПК «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР щодо вищевказаного об`єкта нерухомого майна, вбачається, що 11.09.2023 року за вих. №161/02-14, надійшов запит від приватного нотаріуса стосовно надання інформації про право власності (в яких частках) на об`єкт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Підстави надання інформації - оформлення спадщини після смерті ОСОБА_8 та державної реєстрації прав.

Зазначене, думку колегії судді, не виключає можливості здійснення підозрюваною ОСОБА_7 вжиття заходів щодо передачі своєї частки іншим співвласникам, тобто можливості відчуження майна іншим особам, з метою уникнення її конфіскації.

Будь-яким сумнівів щодо допустимості та належності документів, які б підтверджували знаходження у власності підозрюваної ОСОБА_7 частини квартири, на яку прокурор просить накласти арешт, колегія суддів не вбачає.

Питання допустимості, достатності та належності доказів у кримінальному провадженні, в тому числі щодо вирішення судом питання про застосування конфіскації майна, вирішується судом при розгляді кримінального провадження по суті при вирішенні питання застосування до обвинуваченої особи певної міри покарання.

Безпідставними є посилання слідчим суддею на те, що у клопотанні прокурора про арешт майна відсутнє обґрунтування того, чому саме до підозрюваної ОСОБА_7 має бути застосоване покарання з конфіскацією майна з доведенням обставин, передбачених ч. 11 ст. 170 КПК України.

Частина 5 ст. 111- 1 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Застосовувати чи не застосувати конфіскацію майна до обвинуваченої особи, як зазначалось вище, відноситься до компанії суду під час ухвалення вироку за результатами розгляду кримінального провадження по суті, а не під час досудового розглядуване, в даному випадку розгляду клопотання прокурора про арешт майна. Вдавшись до аналізу обґрунтованості чи необґрунтованості застосування конфіскації майна, зважаючи на те, що вона можливо зважаючи на санкцію статі КК, слідчий суддя вийшов за межі предмети розгляду та вдався до вирішення тих питань, вирішення яких не передбачено КПК України на даному етапі.

Зважаючи на викладене, оскаржувану ухвалу слідчого судді не можна вважати законною та належно обґрунтованою, з огляду на що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала слідчого судді скасування з ухвалення нової, про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, який на праві власності належить підозрюваній ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 1/4 квартири АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій із вказаним майном.

На переконання колегії, саме такий спосіб обмеження буде розумним і співрозмірним обмеженням права власності та не перешкодить кримінальному провадженню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17 січня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_7 , а саме об`єкти нерухомого майна, які на праві власності належать ОСОБА_7 - 1/4 квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться на ділянці, площею 41,13 кв.м., загальною вартістю нерухомого майна 719775 грн., шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій із вказаним майном, скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора, задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме об`єкт нерухомого майна, який на праві власності належать ОСОБА_7 - 1/4 квартири АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій із вказаним майном.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13