Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001581 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Москви, Російська Федерація, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва 1 грудня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.12.2023 ОСОБА_6 звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, в якому він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, закрито.

Також суд постановив стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 1 796 грн. 90 коп.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.12.2023 суд за власною ініціативою вніс виправлення в судове рішення та ухвалив вважати вірним абзац "Компенсувати судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи відповідно до ч.1 ст.124 КПК України, за рахунок держави в сумі 1 796 грн. 90 коп.".

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції в частині рішення про відшкодування процесуальних витрат скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, віднести на рахунок держави.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що кримінальним процесуальним законом не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, та посилається на практику Верховного Суду, зокрема, висновок про застосування норми права у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.09.2022 у справі № 203/241/17.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинуваченого, який погодився з прокурором; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_6 обвинувачується у спричиненні ОСОБА_8 тілесного ушкодження середньої тяжкості з необережності за наступних обставин.

1 березня 2020 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_8 та її батько ОСОБА_9 палили тютюнові вироби на сходовому майданчику між 5-им та 6-им поверхами під?їзду АДРЕСА_2 і проігнорували зауваження з приводу паління у забороненому місці ОСОБА_6 - мешканця квартири АДРЕСА_3 , розташованої на 5-ому поверсі, який вийшов з ліфту. Після цього ОСОБА_6 почав здійснювати відеофіксацію їхніх дій за допомогою свого мобільного телефону без відповідної на те їх згоди. При цьому ОСОБА_8 почала затуляти руками мобільний телефон ОСОБА_6 , вимагаючи припинити відеозйомку.

В ході конфлікту, який раптово виник між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків у виді спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості, хоча повинен був і міг їх передбачити, схопив своєю лівою рукою ліву кисть ОСОБА_8 і сильно її стиснув, спричинивши їй тілесне ушкодження у виді закритої травми лівої кисті - косого перелому дистальної половини п?ятої п?ясної кістки, яке відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ст.128 КК України - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Під час судового розгляду захисник заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Встановивши, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні 1 березня 2020 року кримінального проступку, і що з того часу минуло більше ніж 3 роки, суд задовольнив клопотання.

Такі висновки суду першої інстанції прокурором не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Разом з тим, ухвалюючи рішення щодо процесуальних витрат, суд послався на положення ч.2 ст.124 КПК України, у відповідності з якою у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З таким висновком колегія суддів не погоджується і вважає, що доводи в апеляційній скарзі прокурора заслуговують на увагу.

У відповідності з п.3 ч.1 ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, прокурора, суду здійснюється за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України, що передбаченоч.2 ст.122 КПК України, ст.15 Закону України "Про судову експертизу".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, який проводив судово-медичну експертизу з метою встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , несла держава. Вартість проведеної під час досудового розслідування експертизи № 042-905-2020 від 16.06.2020 становить 1 796 грн. 90 коп.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з ч. 1 ст.126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Тобто КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на залучення експерта, виключно обвинувальним вироком, що узгоджується з висновком про застосування норми права у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17.

Разом з тим, питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки.

За приписами п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди обвинуваченого на його звільнення з цих підстав.

Закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, є безумовним і не залежить від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття, тощо, тобто від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України).

В такому випадку понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних із здійсненням кримінального провадження, не може бути підставою для стягнення їх з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

І відповідно до висновку про застосування норми права у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.09.2022 у справі № 203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Колегія суддів вважає, що істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в частині вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, згідно з ст.ст.409, 412 КПК України є підставою для зміни вироку, і відносить процесуальні витрати на рахунок держави.

При цьому ухвала суду про внесення виправлень в судове рішення, на яку прокурор не подав апеляційну скаргу, врахована бути не може, оскільки, постановляючи ухвалу про виправлення описки стосовно суб`єкта, який має нести процесуальні витрати, суд першої інстанції змінив попередню ухвалу, що є недопустимим, оскільки такими повноваженнями наділений суд апеляційної інстанції.

З огляду на те, що порушене прокурором питання може бути вирішено шляхом зміни ухвали, передбачені законом підстави для скасування ухвали суду в частині рішення про відшкодування процесуальних витрат та ухвалення нової ухвали відсутні. Тому апеляційна скарга задовольняється частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва районного суду м. Києва від 1 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині рішення про розподіл процесуальних витрат змінити.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта при проведенні судово-медичної експертизи відповідно до висновку № 042-905-2020 від 16.06.2020 у сумі 1 796 /одна тисяча сімсот дев`яносто шість/ гривень 90 /дев`яносто/ копійок віднести на рахунок держави.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3