Провадження №: 1-кс/755/740/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" лютого 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003472 від 01.12.2021 року про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва звернувся до суду із клопотанням, у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003472 від 01.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України про арешт майна.

Клопотанням обґрунтоване тим, що Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, під процесуальним керівництвом Дніпровської окружної прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003472, у ході якого встановлено, що до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що невстановлені особи шляхом обману заволоділи належною їй квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , провівши державну реєстрацію з використанням підробленого паспорту громадянина України на її ім`я та на даний час намагаються реалізувати вказану квартиру добросовісним набувачам.

Так, Дніпровською районною державною адміністрацією згідно з розпорядженням №67-135 від 12.05.2006 року ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 . Було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира АДРЕСА_2 належить останнім на праві спільної часткової власності в рівних долях.

На підставі вказаного свідоцтва квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано на праві спільної сумісної власності в Київському міському БТІ та записано у реєстрову книгу за №4033 від 29.05.2006 року.

В подальшому 18.09.2013 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, у зв`язку з чим ОСОБА_4 звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори, а саме до нотаріуса ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадкового майна після смерті матері, спадковій справі присвоєно номер у спадковому реєстрі №57622544, номер у нотаріуса 789/2015.

У зв`язку зі станом здоров`я та обставиною, що ОСОБА_4 є інвалідом дитинства з першою групою інвалідності за ознакою ураження опорно-рухового апарату та потребує постійної сторонньої допомоги та догляду, остання приблизно з листопада місяця 2018 року почала проживати у свого племінника ОСОБА_7 , тому з листопада 2018 року квартиру АДРЕСА_2 була зачиненою на замок і будь-хто не мав до неї фізичного доступу.

30.11.2021 року ОСОБА_4 стало відомо, що з квартири АДРЕСА_2 декількома невідомими особами були винесені всі речі та в мережі інтернет розміщене оголошення про продаж даної квартири.

Зателефонувавши за вказаним номером в оголошенні про продаж квартири, у відповідь ОСОБА_4 почула від особи, яка представилась брокером розповідь про те, що до неї нібито звернулась особа на ім`я ОСОБА_4 , тобто особа з даними, які співпадають з її, з проханням посприяти в продажі зазначеної квартири і що, нібито, ця жінка надала їй копії документів на дану квартиру , а саме: сторінку паспорту з номером НОМЕР_1 , який відповідає номеру паспорту ОСОБА_8 , але яка містить фотографію невідомої особи жіночої статі з явними ознаками вклеювання та підпис, який не належить ОСОБА_8 ; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане у місті Києві 13.11.2021 року ОСОБА_6 , державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, з якого вбачається, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , 1926 р.н. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , і що спадщина на яку видане це свідоцтво складається з однієї другої частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Далі зазначено характеристику даної квартири, а також посилання на спадкову справу №789/2015 та реєстрацію за реєстром №6-645. Дане свідоцтво викладене на бланку НРН 581535; копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 .

Після чого, ОСОБА_8 , звернулась до Державного нотаріуса ОСОБА_6 з заявою про надання для ознайомлення матеріалів спадкової справи №789/2015. Під час ознайомлення було встановлено, що дійсно 13.11.2021 року цим нотаріусом було видано на ім`я ОСОБА_6 вище вказане свідоцтво про спадщину за законом від 13.11.2021 року ОСОБА_9 , і що його від її імені, ніби то, отримав громадянин ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі довіреності, виданої від імені ОСОБА_4 , 08.09.2021 року, посвідченої в цей ще час приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_11 , за реєстровим №3175, у смт. Пісочин Харківського району Харківської області. Крім того, від імені ОСОБА_4 , посвідчено ще дві інші довіреності на ім`я ОСОБА_10 .

При цьому, що 08.09.2021 року ОСОБА_4 постійно знаходилась у місті Києві у квартирі племінника, за межі міста взагалі не виїжджала, крім того, ніколи не видавала будь яких довіреностей як громадянину ОСОБА_10 , так і іншим особам на вчинення від її імені будь яких дій як зі спадковим майном потерпілої так і з належним їй майном.

Таким чином, невстановлені досудовим розслідуванням особи, намагаються відчужити квартиру АДРЕСА_2 з використанням підроблених документів.

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу частки квартири від 07.12.2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 продала 1/2 (одну другу) частку квартир АДРЕСА_2 своєму племіннику ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У зв`язку з чим, 09 грудня 2021 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві винесено постанову про визнання квартири АДРЕСА_2 , речовим доказом у кримінальному провадженні.

13.12.2021 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва було накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 із забороною відчуження.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 померла.

Відповідно до заповіту, складеного 02.12.2021 року ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровим №400, спадкоємцем 1/2 (однієї другої) частки квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_4 є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

12.07.2023 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва за клопотанням адвоката ОСОБА_13 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про скасування арешту на майно, було скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13.12.2021 року на квартиру АДРЕСА_2 .

01.08.2023 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 01.08.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за №107 (спадкова справа №03/2023) ОСОБА_7 набув у свою власність іншу 1/2 частки вказаної вище квартири та став власником всієї квартири АДРЕСА_2 .

11.01.2024 року приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_7 приїхав до квартири АДРЕСА_2 та побачив, що двері до квартири зачинені. При спробі відчинити двері власним ключем у мене нічого не вийшло, оскільки замок був замінений.

У подальшому ОСОБА_7 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_12 з проханням посвідчити йому копії документів на право власності на вказану квартиру для подання їх до Київводоканалу з метою переоформлення договору на водопостачання та відведення каналізації цієї квартири. Крім того, він попросив, щоб перевірили належність йому даної квартири у Державному реєстрі речових прав, оскільки у нього виникло занепокоєння після того, як він не зміг потрапити до своєї квартири.

Цього ж дня, 11.01.2024 року нотаріус повідомила ОСОБА_7 , що відповідно до Реєстру, квартира йому вже не належить, оскільки станом на 11.01.2024 року право власності на неї у Державному реєстрі речових прав зареєстроване за ОСОБА_14 . Підставою для державної реєстрації такого права за нею був договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 20.12.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_15 за реєстровим номером №2572.

При цьому, як повідомив ОСОБА_7 , він ніколи не вчиняв будь яких нотаріальних дій у приватного нотаріуса ОСОБА_15 та йому вона не відома, він її не знаю. Будь які договори з приводу квартири за адресою: АДРЕСА_1 він не укладав. Довіреностей на представлення інтересів не видавав. У жодних документах з приводу продажу цієї квартири свій підпис не ставив.

Постановою слідчого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 було визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0003472.

26.01.2024 року було змінено кримінально-правову кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення з ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України на ч.4 ст.190 КК України.

26.01.2024 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві винесено постанову про визнання квартири АДРЕСА_2 , речовим доказом у кримінальному провадженні.

Також указано, що з метою збереження речового доказу виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_2 власника якої є ОСОБА_14 .

Прокурор у судове засідання не з`явився, клопотав про задоволення клопотання у його відсутність.

Відповідно до ст.172 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку, про необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, оскільки є необхідність забезпечення арешту майна, так як існують ризики відчуження майна до прийняття судом рішення.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

Згідно норми ч.1 ст.107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Крім того, п.1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно ч.1 ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом із тим, ч.2 ст.64-? КПК України передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Частиною 10 ст.170 КПК України, передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч.2 ст.170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.110, 131, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме:

-на квартиру АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_14 , шляхом заборони відчуження та розпорядження, укладання будь-яких договорів купівлі-продажу, міни, дарування, іпотеки, застави.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя