ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2/22 Номер провадження 11-кп/814/364/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0001053 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 13 травня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, непрацюючий, судимий, останній раз:

23 березня 2022 року вироком Решетилівського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.75 КК України на 1 рік 1 місяць позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.121 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 березня 2022 року більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно засуджений на 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчинені злочину за таких обставин.

09 жовтня 2021 року обвинувачений перебував за адресою АДРЕСА_2 , де протягом дня разом зі своїми знайомими вживав алкогольні напої.

Після 17 години до цього помешкання прийшов ОСОБА_10 , з яким ОСОБА_8 та ОСОБА_11 продовжили вживати спиртне.

В подальшому ОСОБА_10 став вести себе зухвало, проявляти зневажливе ставлення до оточуючих, справляти природні потреби безпосередньо в будинку та запропонував ОСОБА_11 вступити з ним у статеві відносини.

Обурившись такою поведінкою ОСОБА_10 , ОСОБА_8 на ґрунті виниклого конфлікту, не контролюючи через вжите спиртне агресію, вдарив потерпілого кулаком в обличчя, від чого той впав на підлогу.

Після цього обвинувачений, усвідомлюючи суспільно - небезпечний та протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, включаючи також усвідомлення можливості настання від вказаного діяння смерті потерпілого, незважаючи на те, що останній ніякого опору не чинив, сів зверху на груди ОСОБА_10 та продовжив наносити численні удари руками стиснутими в кулак в ділянку голови.

Крім того, незважаючи на те, що від завданих ударів в голову, як життєво важливий орган, ОСОБА_10 перебував у безпорадному стані, ОСОБА_8 , проявляючи жорстокість та надмірну агресію, схопив потерпілого рукою за шию та з силою став її стискати, не даючи можливість останньому дихати, спричиняючи цими діями страждання та мучення, викликані особливим фізичним болем, що був обумовлений тривалою асфіксією, яка потягла за собою кому третього ступеню.

Надалі, після спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 витягнув ОСОБА_10 з будинку на вулицю та залишив його за домогосподарством.

Внаслідок вищевказаних дій, які мають характер особливого мучення, ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті потерпілого.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений просить скасувати вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

При цьому, не заперечуючи заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тілесного ушкодження, зазначає, що вдарив його, оскільки потерпілий чіплявся до свідка ОСОБА_11 .

Разом з тим вказує, що в подальшому не сідав на потерпілого та не бив його.

Наголошує, що потерпілий раніше мав тілесні ушкодження та скаржився на біль.

Вказує, що після вживання алкогольних напоїв потерпілий не втримався та вдарився об двері в кімнаті, а коли його витягали з будинку, то він також бився головою об сходи.

Вважає, що судом не було враховано наявність тілесних ушкоджень також у свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які вони отримали під час бійки з потерпілим.

Крім того зазначає, що кров потерпілого була виявлена і в піднігтьовому вмісті ОСОБА_12 та на одязі свідка ОСОБА_11 .

Наголошує, що на його одяг кров потерпілого потрапила, коли він ходив по підлозі та під час того, як витягував потерпілого на вулицю.

Зауважує, що під час обшуку вилучено значний обсяг речей, які йому не належать та на яких була кров потерпілого.

Зазначає, що за декілька днів до події у цьому будинку була бійка та викликалася швидка медична допомога.

Стверджує, що судом безпідставно не було задоволене клопотання сторони захисту про виклик в судове засідання свідків події кримінального правопорушення.

Вважає, що обвинувачення стосовно нього ґрунтується на припущеннях, а ряд доказів є недопустимими.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Вважає за необхідне ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України, визнавши при цьому доведеною наявність кваліфікуючої ознаки - вчинене способом, що має характер особливого мучення, на 9 років позбавлення волі, а вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 березня 2022 року стосовно нього виконувати самостійно.

При цьому зазначає про наявність у вироку суду суперечностей між встановленими судом фактичними обставинами кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією.

Наголошує, що в частині формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, суд вказав, що при заподіянні обвинуваченим тілесних ушкоджень, останній спричинив потерпілому своїми діями страждання та мучення, викликані особливим фізичним болем, а потім виключив цю кваліфікуючу ознаку при кваліфікації дій ОСОБА_8 .

А підставою для висновку місцевого суду про відсутність кваліфікуючої ознаки - способу діяння, що має характер особливого мучення, був лише медичний критерій, що суперечить приписам п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 07 лютого 2023 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи», за змістом якого визначення наявності таких ознак як особливої жорстокості, мучення, мордування, катування, знівечення обличчя є компетенцією суду.

Зауважує, що ознаками способу заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що мають характер особливого мучення, в даному випадку є чисельність нанесених потерпілому ударів кулаками в голову, а також придушення, під час та після якого потерпілий тривалий час вимушений був відчувати недостатність у кисні, необхідному для нормальної життєдіяльності, що безумовно викликає страждання та мучення.

Вказує, що про наявність зазначеного способу нанесення тілесних ушкоджень свідчать показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , надані ними як під час проведення слідчого експерименту, так і під час допиту в порядку ст.225 КПК України.

Вважає, що судом залишено поза увагою відомості з картки виклику швидкої допомоги, з яких вбачається, що на момент виявлення потерпілого, останній перебував у холодну пору доби без верхнього одягу та взуття, тобто в шкідливих для життя та здоров`я умовах.

Звертає увагу на висновки судово-медичних експертиз, відповідно до яких наявні у потерпілого тілесні ушкодження другої групи утворились внаслідок удушення під час застосування значної сили, яка викликала сильний біль.

Зазначає, що дані медичної картки потерпілого № НОМЕР_1 свідчать про те, що внаслідок застосованого до нього удушення він ще 8 днів перебував у стані, під час якого відчував недостатність у повітрі, що також є ознакою мучення.

Вказує про неправильне застосування судом першої інстанції приписів ч.4 ст.70 КК України під час призначення покарання, оскільки вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 березня 2022 року ОСОБА_8 засуджений до позбавлення волі та при цьому звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

При цьому зауважує, що призначаючи остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України суд першої інстанції фактично звільнив ОСОБА_8 від виконання обов`язків, що були встановлені вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 березня 2022 року.

Стверджує, що місцевим судом не повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не визнав свою вину, змінював показання, розкаяння у вчиненому не проявляв, намагався приховати злочин, залишивши потерпілого непритомного у холодну пору доби без верхнього одягу та взуття на вулиці.

Крім того наголошує, що ОСОБА_8 після звільнення з установи відбування покарання соціальних зв`язків з рідними не підтримував, спілкувався з особами, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, будь-яких заходів для виправлення своєї поведінки не вживав, не працевлаштований, а його поведінка в побуті є агресивною.

Наголошує, що ОСОБА_8 , окрім іншого, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, що свідчить про свідоме ігнорування ним вимог правоохоронних органів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про необхідність ухвалення стосовно ОСОБА_8 нового вироку, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що передбачено п.2, п.3 та п.4 ч.1 ст.409 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.

Суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не лише із того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання.

Відповідно до приписів ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначене свідчить, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлені, зокрема, порядком оцінки доказів і визначення відповідно до ст. 94 КПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Наведені приписи закону при ухваленні вироку місцевим судом не дотримано.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_8 своїми діями під час вчинення злочину спричинив потерпілому страждання та мучення, викликані особливим фізичним болем, що був обумовлений тривалою асфіксією, яка потягла за собою кому третього ступеню.

Водночас, при кваліфікації дій обвинуваченого суд вказав, що в обвинувальному акті не наведено конкретних ознак способу заподіяння тілесних ушкоджень, а під час судового розгляду не знайшов свого підтвердження спосіб заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, поєднаний з особливим мученням потерпілого та виключив цю кваліфікуючу ознаку з обвинувачення ОСОБА_8 .

Такі висновки суду є суперечливими та взаємовиключними, хоча зроблені на підставі аналізу одних і тих же досліджених у судовому засіданні доказів, що унеможливлює виправлення помилки суду в даному випадку судом апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга прокурора містить вагомі та належним чином аргументовані доводи щодо неправильної, на його думку, оцінки місцевим судом певних доказів, що стосуються способу спричинення тілесних ушкоджень та впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Так, суд не навів переконливих мотивів не врахування приписів п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 07 лютого 2023 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи», за змістом яких визначення наявності таких ознак як особливої жорстокості, мучення, мордування, катування, знівечення обличчя є компетенцією судуі визначальним для встановлення такої ознаки у правовій кваліфікації є не медичний, а саме юридичний критерій.

Водночас, визнаючи належними та допустимими доказами показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , надані ними під час допиту в порядку ст.225 КПК України, а також протоколи слідчих експериментів з їх участю, суд не навів мотивів не врахування при кваліфікації дій обвинуваченого ним же встановленого способу умисного тяжкого тілесного ушкодження, що має характер особливого мучення (кількість ударів у життєво важливі органи та придушення, під час та після якого потерпілий тривалий час вимушений був відчувати недостатність у кисні, необхідному для нормальної життєдіяльності, що може викликати страждання та мучення).

Залишив поза увагою місцевий суд і відомості з картки виклику швидкої допомоги, з яких вбачається, що на момент виявлення потерпілого, останній перебував у холодну пору без верхнього одягу та взуття, тобто в шкідливих для життя та здоров`я умовах.

У зв`язку з наведеним, врахування судом лише висновку судового експерта №1089-а про те, що потерпілий під час отримання тілесних ушкоджень особливо нестерпний біль не відчував, для твердження про відсутність доказів щодо способу заподіяння тілесних ушкоджень, який має характер особливого мучення, є передчасним.

Таким чином, суд, всупереч приписам ст.94 КПК України, не оцінив сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім того, апеляційна скарга прокурора містить обґрунтовані доводи щодо неправильного застосування судом першої інстанції приписів ч.4 ст.70 КК України під час призначення покарання, оскільки згідно з вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 березня 2022 року ОСОБА_8 засуджений за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 1 рік 1 місяць позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

При цьому прокурор небезпідставно звертає увагу, що призначаючи остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України суд першої інстанції звільнив ОСОБА_8 від виконання обов`язків, що були встановлені вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 березня 2022 року, який набрав законної сили та у даному випадку мав би виконуватися самостійно.

Враховуючи наведене, вирок суду підлягає скасуванню, як такий, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність з призначенням нового судового розгляду.

Під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно провести процедуру провадження з дотриманням вимог закону, перевірити доводи апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого, надати належну оцінку усім доказам в їх сукупності, дослідити обставини, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого та у разі, якщо під час нового розгляду в суді першої інстанції винуватість особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення буде доведено в установленому законом порядку, вирішити питання щодо передбаченої кримінальним законом відповідальності.

Отже, апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора необхідно задовольнити частково.

Приписами ст.418 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції ухвалює рішення в порядку, передбаченому статтями 368 - 380 цього Кодексу, який зобов`язує суд, серед іншого, вирішити питання про запобіжний захід.

Запобіжний захід застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК України).

Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, тяжкості обвинувачення та даних про особу ОСОБА_8 , колегія суддів вважає за необхідне залишити його під вартою до вирішення судом першої інстанції питання щодо запобіжного заходу, але не більш ніж на 60 днів.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 412, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 13 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 і призначити новий розгляд кримінального провадження №0001053 в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 продовжити на строк 60 днів.

Ухвала апеляційного суд набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4