Справа № 449/427/24
Перемишлянський районний суд Львівської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2024 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Перемишляни обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000277 від 28.12.2023 р. щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, гром. України, одруженого, з вищою освітою, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 приблизно о 16 год. 30 хв. 28 грудня 2023 року, керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot 307», реєстраційний номер - НОМЕР_1 та рухаючись автомобільним шляхом державного значення Н-09 " Львів Рогатин - Івано-Франківськ - Мукачево" на відрізку «410 км+730 м» між с. Ходорківці і с. Лани Львівського району Львівської області, порушив вимоги п.10.1, 13.1 та п.1.1 розд.34 Правил дорожнього руху України (затверджені Постановою КМ України №1306 від 10 жовтня 2001 року у наступних редакціях) та проявив неуважність до дорожньої обстановки, а саме перед вибором маневру обгону не переконався у тому, що цей маневр не створить небезпеки іншим учасникам руху.

Автомобіль марки «Peugeot 307» перетнув суцільну вузьку лінію дорожньої розмітки та зіткнувся з попутнім автопоїздом у складі тягача марки "Renault Magnum" (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) з причіпом марки "Shmitz", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , і як наслідок даний автомобіль втратив керованість, з`їхав на праве узбіччя і перекинувся.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «Peugeot 307» ОСОБА_6 отримав наступні тілесні ушкодження: злами 4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-го і 9-го ребер без зміщення, перелом ручки грудини, забійно-скальповану рану лоба з правого боку, перелом поперечних відростків 12-го грудного і 1-го поперекового хребців, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №4/2024 від 29 січня 2024 року є середньої тяжкості тілесними ушкодженнями за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Під час ДТП ОСОБА_4 всупереч вимогам п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху відповідно до висновку судово-токсикологічної експертизи №62/2024-т від 12 січня 2024 року перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки у його крові виявлено 1,7 проміле етилового спирту.

25 березня 2024 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про примирення, відповідно до якої просять суд:

- визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України;

- призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 1 тис. 500 неоподатковуваних мінімумів громадян (25 тис. 500 грн.) з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, та вид покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про примирення, та наполягає на затвердженні вказаної угоди. Свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю. Підтвердив, що угода укладена ним добровільно, без будь-якого тиску, погроз або обіцянок.

Потерпілий ОСОБА_8 наслідки затвердження угоди про примирення також зрозумілі, просила затвердити угоду. Також підтвердила, що угода укладена нею добровільно, без будь-якого тиску, примусу, погроз або обіцянок. Зазаначила, що обвинувачений відшкодував заподіяну їй шкоду.

Прокурор заперечив проти затвердження угоди про примирення, посилаючись на: підвищений ступінь суспільної небезпеки даного злочину (керування транспортним засобом у стані сп`яніння); ступінь тяжкості скоєного злочину (9 переломів, 1 - грудини, 2 - хребців та 6 - ребер); середній ступінь алкогольного сп`яніння (1,7 промілле при межі середнього ступеня у 1,5-2,5 промілле); пошкодження двох транспортних засобів внаслідок події; самі по собі наявність на утриманні дітей та відсутність претензій з боку потерпілого не є підставою для затвердження угоди без відповідної оцінки; наявність на утриманні дітей не стала фактором для того, аби спонукати ОСОБА_4 не сидіти за кермо у стані спяніння; необгрунтовано потребу призначити замість найтяжчого покарання (позбавлення волі) саме найлегше (штраф), оминаючи увагою більш легші види покарання, визначені у ст.51 КК України (зокрема, обмеження волі чи пробаційний нагляд); наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , недостатньо за умови наявного ступеня тяжкості злочину виключають можливість застосування ст.69 КК України.

З`ясувавши думку прокурора, потерпілого та обвинуваченого, з врахуванням вимог кримінально-процесуального законодавства, суд прийшов до висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 468 та ч. 3 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо нетяжких злочинів може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України та п.2 ст.474 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди про примирення.

Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, про що вони підтвердили під час судового засідання.

Також судом встановлено, що за умовами даної угоди міра покарання визначена відповідно до вимог ст. 69 КК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1ст. 69 КК України.

Суд при вирішенні питання про можливість призначення покарання, узгодженого сторонами угоди, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який за місцем проживання та роботи характеризується добре, позитивної характеристики з місця роботи, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, та відсутність обставин, які б обтяжували покарання, а тому за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, за можливе застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.286-1 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів, а також вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про примирення.

Суд не погоджується з доводами прокурора, викладеними нею у запереченнях щодо затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим з огляду на наступне.

КПК України передбачає два види угод: угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч.5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.

Зі змісту Закону України №1231-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» вбачається, що внесені ним зміни до Кримінального кодексу України не передбачали заборони застосування ст.69 КК України у справах щодо порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також, санкція ч.1 ст.286-1 КК України визначена Законом №1231-ІХ в такому розмірі, який згідно ст.12 КК відносить її до категорії нетяжких злочинів. При цьому, вказаний Закон не вніс зміни і не передбачив жодних обмежень щодо можливості укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні за ч.1 ст.286-1 КК України.

Крім того, Законом №1231-ІХ не було змінено положення ст.475 КПК України і не передбачено повноваження суду призначати інше покарання ніж узгоджене сторонами угоди.

За змістом ст.1 КПК України та ст.75 Конституції України Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами України, а єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Оскільки законодавець при прийнятті Закону №1231-ІХ не передбачив жодних заборон чи обмежень на застосування ст.69 КК України та укладення угод у кримінальних провадженнях за ч.1 ст.286-1 КК України, то доводи прокурора про невідповідність оскарженого вироку суспільним інтересам є безпідставними.

Судом встановлено, що згідно з висунутим ОСОБА_4 обвинуваченням, внаслідок його дій було завдано шкоду лише потерпілому ОСОБА_6 .

Та обставина, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху та експлуатацію транспорту, сама по собі не є підставою для висновку про те, що в будь-якому випадку угода про примирення між потерпілим та обвинуваченими не відповідає інтересам суспільства.

Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим і обвинуваченим, та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами кримінального провадження міри покарання.

Відповідно до ст.124 КПК України витрати на залучення експерта слід стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

П Р И С У Д И В:

Затвердити угоду про примирення від 25 березня 2024 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0000277 від 25.03.2024 р.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 1 тис. 500 неоподатковуваних мінімумів громадян (25 тис. 500 грн.) з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Держави (отримувач: ГУК Львів/ЛьвівськаТГ/24060300, код отримувача:38008294, банк отримувача: Казначейство України, Р/р: UA0013933), 17 038,80 грн. витрат за проведення 4 інженерно-транспортних експертиз.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Перемишлянський районний суд Львівської області лише у випадку передбаченому ст.476 КПК України.

Суддя ОСОБА_1