Провадження № 1-кп/161/1026/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 26 червня 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001696, що надійшов з Луцької окружної прокуратури, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луцька Волинської області, громадянина України, українця, із середньою-спеціальною освітою, офіційно непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Любомльського районного суду Волинської області від 06.03.2024 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 5 (п`ять) місяців,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Так, ОСОБА_4 11 травня 2024 року, в період часу з 16 години 00 хвилин по 16 годину 38 хвилин (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи поблизу КП «Луцький зоопарк», що знаходиться за адресою: місто Луцьк, вулиця Глушець, 7, діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №49/2024 від 05 лютого 2024 року, та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2024 року, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом вільного доступу проник в сховище салон автомобіля марки «Ford» моделі «Focus» сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , звідки повторно таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung» моделі «SM-A515F» синього кольору, вартість якого згідно з висновком експерта від 21.05.2024 №СЕ-19/103-24/6601-ТВ станом на 11.05.2024 складала 3 236 грн. 33 коп., чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення та не оспорював фактичних обставин, пояснивши при цьому, що правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, мотив і мету, а також форму вини, суду дав показання, що дійсно він 11 травня 2024 року, в період часу з 16 години 00 хвилин по 16 годину 38 хвилин, був біля КП «Луцький зоопарк», що знаходиться за адресою: місто Луцьк, вулиця Глушець, 7, де проник в салон автомобіля марки «Ford» моделі «Focus» сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , звідки викрав мобільний телефон марки «Samsung» моделі «SM-A515F» синього кольору.

Не заперечив кваліфікацію кримінального правопорушення та те, що він своїми діями спричинив потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 3 236 грн. 33 коп.

На даний час збитки потерпілій ОСОБА_5 не відшкодовано.

У вчиненому щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки, просив суворо його не карати.

Від потерпілої ОСОБА_5 , яка в судове засідання не з`явилася, надійшла заява про розгляд справи без її участі, завдана їй шкода не відшкодована.

Під час судових дебатів прокурор Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, з врахуванням ст. 71 КК України, у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Крім повного визнання своєї вини самим обвинуваченим ОСОБА_4 , його винність у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, підтверджується зібраними під час досудового провадження доказами, фактичні обставини яких ніким не оспорюються, а тому судом, за погодженням з усіма учасниками, не проводиться їх дослідження.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно з ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів і дані про особу винного.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує, що він вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, судимості не зняті та не погашені в установленому законом порядку, відбував реальну міру покарання у виді позбавлення волі, що не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, тобто, на думку суду, належних висновків для себе не зробив, оскільки повторно вчинив новий тяжкий умисний корисливий злочин до відбуття покарання за попереднім вироком, непрацевлаштований, завдані потерпілій збитки не відшкодував, тому вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства.

Водночас, суд, з огляду на особу обвинуваченого, який беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, його поведінка в суді свідчить про щире каяття та усвідомлення незаконності вчинених ним дій, в судовому засіданні висловлював щирий жаль з приводу вчиненого, готовність нести покарання та засуджував свою поведінку, зважаючи, що тяжких наслідків не настало, обвинувачений на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, тому, з врахуванням наведених обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його суспільної небезпеки, віку обвинуваченого, його критичного відношення до скоєного та беззаперечного визнання своєї вини, наявності обставини, що пом`якшує покарання, яка визначена п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, та відсутності обставин, що його обтяжують, а також приймаючи до уваги принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті.

Також, необхідно зазначити, що, враховуючи конкретні обставини справи, підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 75 КК України відсутні.

Крім того, судом встановлено, що вироком Любомльського районного суду Волинської області від 06.03.2024 ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 5 (п`ять) місяців.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення після постановлення вироку Любомльського районного суду Волинської області від 06.03.2024, але до повного відбуття покарання, суд, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, вважає за необхідне призначити останньому остаточне покарання за сукупністю вироків та частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, оскільки, відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків із застосуванням ст. 71 КК України.

На думку суду обрана міра покарання є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення як ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

Крім цього, суд вважає, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Щодо початку строку відбування покарання, який суд, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, повинен зазначити у резолютивній частині вироку, необхідно вказати, що у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався і останній на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Любомльського районного суду Волинської області від 06.03.2024 у ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)», у зв`язку з чим початок строку відбування покарання ОСОБА_4 за даним вироком слід обчислювати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Речові докази, згідно з ст. 100 КПК України, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати, згідно з ст. 124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

Даних щодо наявності у кримінальному провадженні накладення арештів на майно прокурором не надано.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання призначеного за вироком Любомльського районного суду Волинської області від 06.03.2024 6 (шість) місяців позбавлення волі, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відбуття остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази:

-2 (два) оптичні диски залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 1 135 (одну тисячу сто тридцять п`ять) грн. 92 коп. процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/103-24/6601-ТВ від 21.05.2024.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії вироку, через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1