Справа №577/59/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - Гетьман
Номер провадження 11-сс/816/172/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши, у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 січня 2024 року, якою застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчим відділом Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001006 від 05 жовтня 2023 року, в якому ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

У рамках досудового розслідування даного кримінального провадження старший слідчий СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою на строк 60 днів з правом внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 242 240 грн.

Вказане клопотання старшого слідчого вмотивовано обґрунтованістю пред`явленої підозри ОСОБА_5 та наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 січня 2024 року клопотання задоволено.

Застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 21.56 години 08 березня 2024 року.

Встановлено ОСОБА_5 заставу у розмір 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 242 240 грн.

У разі внесення вказаної суми застави, ОСОБА_5 з- під варти звільнити, поклавши на нього наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП України в Сумській області за першою вимогою; 2) не відлучатися за межі м. Конотопа та Конотопського району Сумської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця проживання.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 січня 2024 року та обрати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання, тобто не пов`язаного з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що під час розгляду клопотання про застосовування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній свою вину не визнав та пояснив, що на законних підставах отримав в медичному закладі м. Києва «Українська клініка трансформації» таблетки медичного препарату «Метадон ЗН», для власних потреб та з метою лікування. Інші 50 таблеток вказаного препарату він придбав в аптеці за призначенням лікаря. Відповідно, кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, він не вчиняв.

Також підозрюваний повідомив слідчого судді про те, що має постійне місце проживання та на його утриманні перебуває неповнолітній син, ОСОБА_8 , 2011 року народження, який потребує батьківського догляду.

За таких умов, наведені слідчим у клопотанні ризики, не були доведені прокурором під час судового розгляду.

У судове засідання апеляційної інстанції учасники провадження, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання, не з`явились, від захисника та прокурора надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності вказаних осіб, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого - судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, при вирішення питання щодо застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону слідчий суддя дотримався в повному обсязі.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час перевірки вмотивованості поданого старшим слідчим СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, слідчим суддею було встановлено, що у кримінальному провадженні № 0001006 від 05 жовтня 2023 року, 10 січня 2024 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до переконливого висновку про обґрунтованість підозри, оскільки вони підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

При цьому, перевіряючи доводи клопотання старшого слідчого на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на спростування доводів апелянта, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 України, вказує те, що підозрюваний усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому злочину та реальність покарання, яке відповідно до санкції ч. 2 ст. 307 КК України, передбачене у виді позбавлення волі строком від 06 до 10 років, з конфіскацією майна, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Таким чином, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу слідчий суддя.

Також органом досудового розслідування доведено існування ризику вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень, оскільки останній не маючи джерела прибутку, будучи наркозалежним та перебуваючи на свободі може продовжити злочинну діяльність з метою заробітку грошових коштів для проживання. Крім того, ОСОБА_5 неодноразово судимий у тому числі за скоєння кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотиків, має не зняті та не погашені судимості та вчинив інкримінований злочин під час відбування покарання за вироком суду.

Так, вище зазначене свідчить про те, що підозрюваний є особою схильною до скоєння кримінальних правопорушень та існує високий ступінь ймовірності, що останній вчинить інше кримінальне правопорушення.

Щодо тверджень апелянта про те, що підозрюваний ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, не визнає, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до рішень Європейського суду, для того, щоб арешт на підставі обґрунтованої підозри був виправданий у відповідності до статті 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні в момент перебування під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі, було в подальшому висунуто обвинувачення або щоб справа проти особи була надіслана до суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке має підтвердити або спростувати підозру, яка є підставою для затримання.

Так, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та, всупереч твердженням сторони захисту, правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

У клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо фактів і інформації, які свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного кримінального правопорушення та висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Що стосується посилання захисника на те, що підозрюваний ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, малолітню дитину, постійне місце проживання, то ці обставини не можуть бути важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення останнім кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці підозрюваного.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого слідчим суддею рішення та відсутність підстав для скасування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, ч.3 ст.183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлено п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, згідно п.1 ч.5 ст.182 КПК України, повно врахувавши при цьому об`єктивні обставини кримінального правопорушення, встановлені в судовому засіданні дані про особу підозрюваного та обсяг встановлених у даному випадку ризиків, передбачених ст.177 КПК України, вірно визначив заставу в максимальному розмірі, із чим колегія суддів повністю погоджується.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 січня 2024 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3