ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/262/24 Справа № 693/329/19 Категорія: ч. 4 ст. 187 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Жашківського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого в силу ст.89 Кримінального кодексу України (далі - КК), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення та виправдано за пред`явленим звинуваченням;

засуджено:

- за ч.2 ст.121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років;

- за ч.4 ст.187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі 10 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК зараховано в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 17.12.2018 по дату набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під вартою. Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту його затримання 17.12.2018 року.

ВСТАНОВИЛА

Згідно з формулюванням обвинувачення ОСОБА_8 , 17.12.2018 близько 01.00 год., спільно з неосудною особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прийшов до домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_10 , де шляхом розбиття віконного скла веранди, проник у веранду житлового будинку вказаного домоволодіння, до якої в момент проникнення вийшов потерпілий ОСОБА_10 .

Перебуваючи у веранді вказаного будинку ОСОБА_8 , спільно з неосудною особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з метою заволодіння майном ОСОБА_10 , із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, наніс декілька ударів у верхню частину тіла ОСОБА_10 , від яких останній втративши рівновагу упав на підлогу. В подальшому ОСОБА_8 , спільно з неосудною особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перетягнув ОСОБА_10 , з веранди до кімнати будинку де продовжив наносити множинні удари по різним частинам тіла потерпілого, спричинивши легкі та тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого настала смерть потерпілого.

Після чого ОСОБА_8 , спільно з неосудною особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, заволодів грошовими коштами в сумі 280 грн., а також іншим майном, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 , матеріальну шкоду на загальну суму 4676 грн.

Він же, 17.12.2018 близько 01.00 год., перебуваючи у веранді вказаного будинку, спільно з неосудною особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, у ході нападу, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та бажаючи настання смерті ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, грошовими коштами та цінностями ОСОБА_10 , для власного збагачення, наніс декілька ударів у верхню частину тіла ОСОБА_10 , від яких останній втративши рівновагу упав на підлогу. В подальшому ОСОБА_8 , спільно з неосудною особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перетягнув ОСОБА_10 , з веранди до кімнати будинку де продовжив наносити множинні удари по різним частинам тіла потерпілого, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: множинних синців та садна лиця, закритого перелому кісток носа, травматичного видалення та вивих двох верхніх середніх різців, множинних синців, саден, забійної рани всіх кінцівок і таза, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також: забійної рани голови, травматичних крововиливів під м`які та тверду мозкові оболонки, як травматичний комплекс черепно-мозкової травми, закритої травми грудної клітки, що супроводжувалась множинними синцями грудної клітки, множинними двобічними переломами ребер, переломом грудини, колапсом обох легень і спричинила гостру дихальну недостатність, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, внаслідок чого настала смерть потерпілого.

Вважаючи свої дії достатніми для позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , після заволодіння майном останнього, ОСОБА_8 , і неосудна особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, залишили його на місці вчинення злочину.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор просить скасувати вказаний вирок, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та засудити за п.6 ч.2 ст.115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна; за ч.4 ст.187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно призначити ОСОБА_8 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судове рішення у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 , в частині його виправдання є незаконними і підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

Зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував в достатній мірі вимоги ст.ст. 370, 374, 413, 411 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.1990 № 5 та упереджено підійшовши до дослідження доказів, якими обґрунтовано пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення за п.6 ч.2 ст.115 КК, вказавши на відсутність у обвинуваченого мотиву та умислу направленого на умисне вбивство ОСОБА_10 .

Приводить доводи, що суд при оцінці доказів, не взяв до уваги протокол проведення слідчого експерименту від 19.12.2018 за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та упереджено оцінив висновок судово-медичної експертизи від 18.12.2018 №05-7-02/513.

Стверджує, що про намір протиправного заподіяння смерті потерпілому, свідчить заподіяння значної кількості інтенсивних ударів по його життєво важливих органах: грудній клітці, ребрах, грудині, легенях, внаслідок чого настала його смерть.

Окрім того, ОСОБА_8 після заподіяння значної кількості інтенсивних ударів по життєво важливих органах ОСОБА_10 , не намагався вжити заходів задля збереження життя останнього, не надав йому жодної допомоги, не викликав медичну допомогу, а навпаки, залишив потерпілого та пішов.

Водночас, кількість, характер та локалізація заподіяних тілесних ушкоджень дає всі підстави вважати, що умисел ОСОБА_8 був направлений на скоєння вбивства ОСОБА_10 , тобто останній, якщо і не бажав, то свідомо припускав можливість настання смерті потерпілого.

Не в повній мірі врахувавши обставини справи та наявні докази, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відсутність у обвинуваченого прямого умислу на заподіяння смерті потерпілого, зазначивши наявність у нього неконкретизованого умислу та перекваліфікувавши дії обвинуваченого на ч.2 ст.121 КК, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Також приводить доводи щодо невідповідності вироку суду вимогам ч. 3 ст. 374 КПК. Зазначає, що у ході судового розгляду місцевим судом дії обвинуваченого ОСОБА_8 перекваліфіковано з п.6 ч.2 ст.115 КК на ч.2 ст.121 КК та визнано останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК.

Навівши у вироку обставини, які він встановив, суд першої інстанції фактично виклав обвинувачення за п.6 ч.2 ст.115 КК, яке пред`явлено ОСОБА_8 органом досудового розслідування, та зазначив, що враховуючи всі обставин та наявні докази, суд кваліфікує дії за ч.2 ст.121 КК. Водночас, суд вдався до неприпустимих протиріч, оскільки за одні і ті ж дії обвинуваченого за п.6 ч.2 ст.115 КК виправдав і одночасно перекваліфікував його дії та засудив за ч. 2 ст. 121 КК.

У судове засідання потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , явка яких у судове засідання не є обов`язковою, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явилися та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК не перешкоджає проведенню розгляду; потерпіла ОСОБА_14 надіслала заяву про розгляд справи без її участі, просила призначити ОСОБА_8 за вбивство її батька покарання у виді позбавлення волі на максимально можливий термін.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений та захисник, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність вироку; заперечили щодо застосування запобіжного заходу;

- прокурор, яка підтримала вимоги апеляційної скарги з доповненнями, пославшись на доводи, що в ній викладені; у разі скасування вироку суду просила застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, прокурора вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а його зміст повинен відповідати положенням ст. 374 КПК. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався цих вимог закону, що є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Суд в мотивувальній частині вироку повинен вказати ті діяння обвинуваченого, за які засуджується особа та які знайшли своє підтвердження безпосередньо в ході судового розгляду, встановлені саме судом і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Проте вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 не відповідає вказаним вимогам ст.ст. 370, 374 КПК.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 органами досудового розслідування було пред`явлено обвинувачення, у тому числі за п.6 ч.2 ст.115 КК - як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів.

За результатами судового розгляду суд першої інстанції встановив, що обсяг обвинувачення та кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за п.6 ч.2 ст.115 КК не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. Зокрема вказав, що стороною обвинувачення не надано і не здобуто під час судового розгляду доказу, який би достовірно вказував, що ОСОБА_8 , по відношенню до ОСОБА_10 , діяв саме з прямим умислом на вбивство потерпілого, а тому визнав невинуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення та виправдав за пред`явленим звинуваченням. Водночас, визнав винуватим за ч.2 ст.121 КК.

Однак при цьому суд, в порушення вимог ст.374 КПК, у мотивувальній частині вироку не зазначив формулювання обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК, визнаного судом доведеним, а лише виклав обвинувачення, яке було пред`явлено ОСОБА_8 органом досудового розслідування відповідно до обвинувального акта.

Зазначене порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, оскільки воно перешкодило суду ухвали законне та обґрунтоване судове рішення.

Оскільки суд першої інстанції не зазначив у вироку формулювання обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК, за якою визнав його винуватим, колегія суддів позбавлена можливості перевірити правильність рішення суду в цій, а відтак і надати оцінку доводам апеляційної скарги прокурора.

Окрім того, місцевий суд під час розгляду кримінального провадження не звернув увагу на вказівки Верховного Суду викладені у постанові від 20 січня 2022 року (провадження №51-4661км21) щодо необхідності встановлення обставин кримінального провадження з приводу розмежування у діях ОСОБА_8 складів кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК, які є обов`язковими для виконання.

Заразом апеляційний суд відзначає, що суд прийнявши рішення про засудження за ч.2 ст.121 КК привів правові позиції, що викладені в Пленумі Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», встановив, що в діях обвинуваченого наявний неконкретизований умисел на настання будь-яких наслідків, які могли настати від завдання поранень потерпілому та зазначив, що судом не здобуто під час судового розгляду доказу, який би достовірно вказував, що ОСОБА_8 по відношенню до ОСОБА_15 діяв саме з прямим умислом на вбивство потерпілого.

Разом з тим суд першої інстанції конкретно не вказав, яку сукупність усіх обставин вчиненого діяння він врахував при встановленні відсутності умислу, зокрема: спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Додатково апеляційний суд вказує, що суд першої інстанції може виправдати обвинуваченого у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Також виправдувальний вирок ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 284 КПК.

Отже суд виправдовує обвинуваченого лише у разі, якщо в його діянні відсутній будь-який склад кримінального правопорушення.

У той же час суд може визнавати частину обвинувачення не обґрунтованим, змінити обвинувачення, в тому числі правову кваліфікацію кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснено кримінальне правопорушення.

Проте суд першої інстанції наведених вимог не дотримався.

Виправдовуючи особу, суд також ухвалив обвинувальний вирок за теж діяння, що виправдав. Обвинувальний вирок є однією з форм закінчення провадження, яке застосовується якщо суд визнає хоча б частину формулювання обвинувачення доведеним. Якщо суд виявить передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.284 КПК обставини під час судового розгляду, то він зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок. Незважаючи на ці норми, суд застосував дві взаємовиключні форми завершення розгляду справи.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що особі було пред`явлено обвинувачення у вчиненні двох окремих кримінальних правопорушень, які передбачені різними статтями КК. Виходячи з положень процесуального закону, суд мав встановити фактичні обставини справи по кожному інкримінованому обвинуваченому діянню, дати відповідну оцінку доказам, які надав орган досудового розслідування, по кожному із цих кримінальних правопорушень окремо та відповідно до ч.3 ст.374 КПК навести підстави для прийняття рішення по кожному епізоду злочинної діяльності із зазначенням мотивів для прийняття такого рішення.

З урахуванням встановлених при апеляційному розгляді обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили місцевому суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути порушення КПК, вказані в ухвалі суду, перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, і дати їм правову оцінку та постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Колегія суддів вважає за необхідне обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 419 КПК, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора Жашківського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2023 року скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 04 серпня 2024 року включно.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4