Житомирський апеляційний суд
Справа №273/1652/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/511/24
Категорія ч.2 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №273/1652/23 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29.02.2024 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання 11 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислено з 30.04.2023.

Стягнути з ОСОБА_8 судові витрати за судові експертизи 3 830,89 грн.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 28 квітня 2023 року близько 04 години 40 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в кухні квартири АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_9 , під час спільного розпиття спиртних напоїв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ході суперечки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, вирішив вчинити умисне вбивство ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 без відриву у часі, ОСОБА_8 стоячи навпроти ОСОБА_9 із значною силою прикладання умисно наніс три удари кулаком правої руки по обличчю ОСОБА_9 , від чого останній втратив рівновагу та впав на підлогу.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на умисне вбивство, ОСОБА_8 підійшов до лежачого на підлозі ОСОБА_9 та із великою силою прикладання умисно наніс численні (близько 20) удари ногами по голові, шиї, тулубу та кінцівках ОСОБА_9 , і таким чином умисно вбив його.

Внаслідок нанесених ударів, ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу під м`яку мозкову оболонку правої лобної долі, переломів 2-6 та 8-10 ребер зліва, 3-5 ребер справа, перелому грудини, крововиливу та надриву брижі тонкої кишки, перелому верхнього рожка щитоподібного хряща справа, крововиливу в загрудинну клітковину, в заочеревинну клітковину, масивних крововиливів в м`які тканини голови та грудної клітини, крововиливу в кон`юнктиву правого ока, множинних обширних синців на голові, шиї, тулубі та кінцівках, які ускладнились розвитком травматичного шоку, входять до комплексу поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, а своїм рішенням перекваліфікувати його дії на ч.2 ст.121 КК України, призначивши йому не суворе покарання. При цьому, зазначає, що досудовим розслідуванням його дії було кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, однак суд першої інстанції безпідставно перекваліфікував на ч.1 ст.115 КК України. Звертає увагу, що у нього не було жодного умислу на вбивство, фактично вони з потерпілим під час застілля, посварились, що призвело до бійки. Наголошує, що дуже шкодує за вчинене, розкаюється та визнає свою вину.

В своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції, як незаконний, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України і пом`якшити призначене йому покарання до 8 років позбавлення волі. Наголошує, що у вироку відсутній аналіз доказів, на підставі яких суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 та що спричиняючи ОСОБА_10 тілесні ушкодження, мав умисел вбити його і бажав настання смерті. Зазначає, що суд не проаналізував і не вмотивував у вироку, якими конкретно фактичними даними, що містяться у кожному з джерел доказів, доказується вина ОСОБА_8 в умисному вбивстві ОСОБА_9 , як і не мотивував, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України і виключають відсутність необережності до наслідків, у вигляді смерті постраждалого. Звертає увагу, що під час судового розгляду ОСОБА_8 , не заперечуючи факт заподіяння ОСОБА_10 зазначених в обвинуваченні тілесних ушкоджень, не визнав вину за ч.1 ст.115 КК України і показав, що не мав умислу вбивати останнього, не передбачав наслідків, що настали від його дій, коли після конфлікту з постраждалим залишав його квартиру той був живий. Вважає, що суд першої інстанції, діючи з обвинувальним ухилом, попри те, що прокурор не спростував показання ОСОБА_8 про відсутність умислу на вбивство постраждалого, та що на момент залишення ним квартири ОСОБА_10 останній був живий, зазначив, що не приймає покази, обвинуваченого оскільки вони спростовуються його власними показами, показами свідків та матеріалами справи, які узгоджуються між собою, однак не зазначив у вироку, які конкретно показання обвинуваченого, показання яких свідків та які матеріали справи що узгоджуються між собою мав на увазі. Крім того, вирок не відповідає нормам закону, зокрема, висновок про те, що дії обвинуваченого, а саме: вчинення сварки, яка переросла в бійку під час якої наносив удари кулаками обох рук та ногами по голові, тулубі потерпілого, кількість яких становить 22-24,залишення потерпілого одного без допомоги після бійки свідчать про умисел на заподіяння смерті не ґрунтуються на досліджених доказах, а тому є лише припущенням. Є помилковим і висновок суду про те, що фотофіксація ОСОБА_8 ушкоджень на тілі ОСОБА_10 при поверненні обвинуваченого на місце конфлікту для перевірки стану здоров`я ОСОБА_10 з участю свідка ОСОБА_11 можуть свідчити про намагання уникнути кримінальної відповідальності і спробою пом`якшити покарання. Також, суд не звернув увагу що прокурор не надав, жодних належних і допустимих доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують, що смерть ОСОБА_10 настала саме 28 квітня 2023 року близько 4 години 40 хвилин та що на момент залишення ОСОБА_8 квартири постраждалого той був мертвим. Знову ж таки, згідно висновків судових-медичних експертиз №68 і №273 виявлені на трупі ОСОБА_10 тілесні ушкодження утворились не менше як до 1-3 годин до моменту смерті. Характер тілесних ушкоджень, виявлених при експертизі трупа ОСОБА_10 не виключає можливості здійснення потерпілим активних дій протягом деякого проміжку часу, встановити який не є можливим, таким чином, висновки експертиз підтверджують, що на момент залишення ОСОБА_8 квартири ОСОБА_10 останній дійсно міг бути живим. Підсумовуючи наведене, вважає, що за таких обставин кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України є помилковою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги закону.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

За результатами перевірки матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що всупереч доводів поданих апеляційних скарг, суд першої інстанції з дотриманням положень ст.337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені у судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за обставин, викладених у вироку, з наведенням у вироку доказів, на яких ґрунтується такий висновок суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що вбивати ОСОБА_9 не хотів. Не заперечив того, що такі наслідки могли настати від його дій. Зазначив, що наніс тільки два три удари кулаком по голові потерпілого. Після дослідження в суді першої інстанції всіх доказів, підтвердив свої покази, дані під час слідчого експерименту за його участю.

Аналогічні показання обвинувачений ОСОБА_8 надав в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 є його правом та способом захисту, при цьому апеляційний суд критично оцінює показання останнього, та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі показання обвинуваченого як недостовірні, виходячи з наступного.

Як вважає апеляційний суд, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Зокрема, вони підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що востаннє ОСОБА_9 бачив живим 27.04.2023 вранці. Увечері із дружиною лягли спати. 28.04.2023 близько 05 години розбудила дружина сказавши, що хтось стукає у двері та попросила піти подивитись хто там. Відкривши двері побачив ОСОБА_8 , який стояв у коридорі із літровою пляшкою горілки в руках. Запитавши чого тут шастає, ОСОБА_8 сказав, що був у сусіда ОСОБА_13 . Далі відчинив двері та випустив його, який був п`яний. Близько 11 години прийшов ОСОБА_8 та почав говорити, що треба подивитись як там ОСОБА_13 та запропонував разом піти. Виявили ОСОБА_9 на підлозі в кухні та ОСОБА_8 сказав, що він п`яний спить. ОСОБА_9 лежав на правому боці, ноги зігнуті в колінах, без штанів та трусів. Виходячи із квартири ОСОБА_8 сказав, дивіться, щоб потім до мене не було питань. 30.04.2023 вранці із дружиною говорили, що два дні не видно сусіда ОСОБА_13 . Вирішили подивитись що з ним. Відкривши двері та переступивши через поріг побачив ОСОБА_9 на підлозі в кухні в тому самому одязі, однак положення інше, лежав на спині, ноги та руки витягнуті вздовж тіла, на обличчі синяки. Викликали поліцію та швидку. Останній виходив із квартири ОСОБА_13 це ОСОБА_8 .

Показаннями свідка ОСОБА_14 , яка надала показання, що востаннє ОСОБА_9 бачила живим 27.04.2023 вранці. Увечері із чоловіком лягли спати. 28.04.2023 близько 05 години почула, що хтось стукає у двері, тому збудила чоловіка та попросила піти подивитись хто там. З коридора почула голос ОСОБА_8 . Чоловік сказав чого він ходить, а він відповів, що був у сусіда нашого. ОСОБА_8 виходив один, зі слів чоловіка був п`яний. В обідню пору, прийшовши додому чоловік повідомив, що приходив ОСОБА_8 та попросив піти із ним разом до ОСОБА_9 подивитись, що він робить. Переступивши поріг побачили, що в кухні на підлозі лежить ОСОБА_9 та ОСОБА_8 сказав, що він спить. Далі декілька днів вони не чули і не бачили сусіда та із чоловіком вирішили піти перевірити, переступивши поріг, побачили ОСОБА_9 , який лежить на підлозі в кухні та не рухався. Викликала швидку та повідомила до поліції.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що 28.04.2023 до нього додому, близько п`ятої години ранку прийшов ОСОБА_8 та приніс неповну пляшку горілки, яку допили. Пізніше від знайомих взнав, що ОСОБА_8 вбив якогось чоловіка. Порожню пляшку з-під горілки добровільно видав працівникам поліції.

Будь-яких підстав вважати, що свідчення вищенаведених свідків є недостовірними, на думку суду апеляційної інстанції, немає, оскільки вони загалом є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються іншими наявними в провадженні доказами, а саме:

- даними протоколу огляду місця події з фототаблицею від 30.04.2023 року, згідно якого по АДРЕСА_3 виявлено та вилучено слідову інформацію та речі на місці скоєння злочину (а.п.142-147 т.1);

- даними заяви ОСОБА_15 від 30.04.2023 року про добровільну видачу скляної пляшки горілки «Первак» ємністю 1 л, яку йому приніс ОСОБА_8 (а.п.148 т.1);

- даними протоколу огляду місця події з фототаблицею від 30.04.2023 року, в ході якого оглянуто скляну пляшку горілки Первак ємністю 1 л (а.п.149-151 т.1);

- даними заяви ОСОБА_8 від 30.04.2023 року, відповідно до якої останній добровільно надав мобільний телефон марки Номі і5030 (а.п.159 т.1);

- даними протоколу затримання ОСОБА_8 із фототаблицею від 30.04.2023 року, в ході чого зафіксовано на його мобільному телефоні фотознімки померлого ОСОБА_9 із наявними тілесними ушкодженнями та вилучено речі (а.п.162-168 т.1);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту із ОСОБА_8 за участю захисника від 30.04.2023 року, який на місцевості відобразив обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 (а.п.171-175 т.1);

- даними висновку судово-медичного експерта № 68 від 21.06.2023 року, відповідно до якого при експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено такі тілесні ушкодження: крововилив під м`яку мозкову оболонку правої лобної долі, переломи 2-6 та 8-10 ребер зліва, 3-5 ребер справа, перелом грудини, крововилив та надрив брижі тонкої кишки, перелом верхнього рожка щитоподібного хряща справа, крововиливи в загрудинну клітковину, в заочеревинну клітковину, масивні крововиливи в м`які тканини голови та грудної клітини, крововилив в кон`юнктиву правого ока, множинні обширні синці на голові, шиї, тулубі та кінцівках, які утворились не менш ніж від 22-24-разової дії тупого (их) предмета (ів) до 1-3 годин до моменту смерті, ускладнились розвитком травматичного шоку, входять до комплексу поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, при житті мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті. Смерть ОСОБА_9 настала від поєднаної травми голови, шиї, тулуба та кінцівок з крововиливом під м`яку мозкову оболонку правої лобної долі, переломами 2-6 та 8-10 ребер зліва, 3-5 ребер справа, перелом грудини, крововиливом та надривом брижі тонкої кишки, переломом верхнього рожка щитоподібного хряща справа, крововиливами в загрудинну клітковину, в заочеревинну клітковину, масивними крововиливами в м`які тканини голови та грудної клітини, крововиливом в кон`юнктиву правого ока, множинними і обширними синцями на голові, шиї, тулубі та кінцівках, яка супроводжувалася розвитком травматичного шоку, на що вказує сам характер тілесних ушкоджень, рідкий стан крові, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, точкові крововилив під епікард та легеневу плевру. При судово-токсикологічній експертизі в крові трупа ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,74 проміле, що може бути розцінено як сильне алкогольне сп`яніння (а.п.192-194 т.1);

- даними висновку судово-медичного експерта №273 від 21.06.2023 року, відповідно до якого при експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено такі тілесні ушкодження: крововилив під м`яку мозкову оболонку правої лобної долі, переломи 2-6 та 8-10 ребер зліва, 3-5 ребер справа, перелом грудини, крововилив та надрив брижі тонкої кишки, перелом верхнього рожка щитоподібного хряща справа, крововиливи в загрудинну клітковину, в заочеревинну клітковину, масивні крововиливи в м`які тканини голови та грудної клітини, крововилив в кон`юнктиву правого ока, множинні обширні синці на голові, шиї, тулубі та кінцівках, які утворились не менш ніж від 22-24-разової дії тупого (их) предмета (ів) до 1-3 годин до моменту смерті, ускладнились розвитком травматичного шоку, входять до комплексу поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, при житті мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті. В тілесних ушкодженнях, виявлених при експертизі трупа ОСОБА_9 не відобразилися особливості травмуючих предметів, які допомогли б їх ідентифікувати. Не виключена можливість їх утворення і від ударів руками та ногами. Під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілий та особа, що спричинила тілесні ушкодження, могли знаходитися в будь-якому положенні, при якому ділянки тіла, де виявлені ці ушкодження були доступні для їх нанесення. Характер тілесних ушкоджень, виявлених при експертизі трупа ОСОБА_9 не виключає можливості здійснення потерпілим активних дій протягом деякого проміжку часу, встановити який не є можливим (а.п.195-197 т.1);

- даними висновку судово-медичного експерта №277, відповідно до якого не виключена можливість утворення частини тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 в ділянках тіла, на які вказує ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 30.04.2023 (6 ударів рукою в обличчя та 2 удари ногою по тулубу). В показах ОСОБА_8 не відображені можливі обставини утворення інших тілесних ушкоджень (а.п.198-200 т.1);

- даними висновку судово-психіатричного експерта №246-2023 відповідно до якого, ОСОБА_8 в момент вчинення злочину виявляв клінічні ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості, стан компенсації. ОСОБА_8 в момент вчинення злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 на даний час виявляє клінічні ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості, стан компенсації. Вищевказані зміни зі сторони психіки у ОСОБА_8 сформувались протягом життя на фоні алкоголізації, перебування в місцях позбавлення волі. ОСОБА_8 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 по своєму психічному стану не потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру (а.п.214- 215 т.1);

- даними висновку експерта №153/ц, відповідно до якого кров ОСОБА_9 належить до групи В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО. При дослідженні зразка крові ОСОБА_9 в сухому вигляді виявлений супутній антиген Н за ізосерелогічною системою АВО. При неодноразовому дослідженні висушеного на марлі зразка крові ОСОБА_8 виявлені антигени В і Н за ізосерологічною системою АВО. При судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту обох рук трупа ОСОБА_9 знайдена кров та епітеліальні клітини особи чоловічої генетичної статі. При серологічному дослідженні слідів крові та на клітинах виявлені антигени В і Н ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження даних слідів крові та клітин за рахунок самого ОСОБА_9 , а також за рахунок крові та клітин будь-якого іншого чоловіка, в крові якого вони знаходяться, в тому числі і від ОСОБА_8 , якщо останній мав зовнішню кровотечу на момент скоєння злочину (а.п.217-220 т.1);

- даними висновку експерта №154/ц відповідно до якого кров ОСОБА_9 належить до групи В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО. При дослідженні зразка крові ОСОБА_9 в сухому вигляді виявлений супутній антиген Н за ізосерелогічною системою АВО. При неодноразовому дослідженні висушеного на марлі зразка крові ОСОБА_8 виявлені антигени В і Н за ізосерологічною системою АВО. При судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту обох рук підозрюваного ОСОБА_8 кров не знайдена. Виявлені епітеліальні клітини особи чоловічої генетичної статі. При визначенні групової належності клітин реакцією змішаної аглютинації виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження даних клітин за рахунок самого ОСОБА_8 , а також за рахунок клітин будь-якого іншого чоловіка, в крові якого він знаходиться, в тому числі і від ОСОБА_9 (а.п.222-225 т.1);

- даними висновку експерта № СЕ-19/106-23/6396-БД від 19.06.2023 року, відповідно до якого в ході дослідження встановлено, що на наданому на експертизу змиві з пляшки «Первак» сліди крові людини не виявлено. В ході дослідження встановлено, що на наданих на експертизу змивах з двох стопок виявлено сліди крові людини. Під час серологічного дослідження виявлено антигени В та Н ізосерологічної системи АВО, які характерні для групи крові В (ІІІ) із супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО. Виявлена кров в об`єктах № 2.1, № 3.1 може походити від ОСОБА_9 , походження крові від ОСОБА_8 виключається. За умови походження виявлених слідів за рахунок змішування від кількох осіб їх походження можливе від осіб з групами О (І) та В (ІІІ) (як з супутнім антигеном Н так і без нього) ізосерологічної системи АВО. В даному випадку також не виключаються домішки крові від ОСОБА_9 , походження домішок крові від ОСОБА_8 виключаються (а.п.227-234 т.1);

- даними висновку експерта №СЕ-19/106-23/6394-БД від 16.06.2023 року, відповідно до якого зразок крові ОСОБА_9 наданого на експертизу відноситься до групи В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО. Зразок крові ОСОБА_8 наданого на експертизу відноситься до групи АВ (ІV) з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО (а.п.237-244 т.1);

- даними висновку експерта №СЕ-19/106-23/6393-БД від 20.06.2023 року, відповідно до якого в ході дослідження встановлено, що на наданій на експертизу кофті чорного кольору, спортивних штанах сліди крові людини не виявлено. В ході дослідження встановлено, що на наданому на експертизу взутті, а саме на правому кросівку (об`єкт № 3.1) виявлено сліди крові людини. Під час серологічного дослідження об`єкта № 3.1 виявлено антигени В та Н ізосерологічної системи АВО, які характерні для групи крові В (ІІІ) із супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО. Виявлена кров в об`єкті № 3.1 може походити від ОСОБА_9 , походження крові від ОСОБА_8 виключається. За умови походження виявлених слідів за рахунок змішування від кількох осіб їх походження можливе від осіб з групами О (І) та В (ІІІ) (як з супутнім антигеном Н так і без нього) ізосерологічної системи АВО. В даному випадку також не виключаються домішки крові від ОСОБА_9 , походження домішок крові від ОСОБА_8 виключаються (а.п.247-253 т.1).

Зауважень з приводу належності, допустимості поданих суду та досліджених судом в судовому засідання доказів сторонами подано не було.

Суд першої інстанції, оцінивши наявні у справі докази з дотриманням ст.94 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обсяг обвинувачення та кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 , що викладені в обвинувальному акті за ч.1 ст.115 КК України, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Так, за змістом ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.

В свою чергу, склад злочину, передбачений ч.2 ст.121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Для відмежовування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_8 на підтвердження його винуватості в умисному вбивстві, обґрунтовано послався на показання самого обвинуваченого, який не заперечував що такі наслідки у вигляді смерті потерпілого могли настати від його дій з наданням критичної оцінки його доводам про відсутність умислу на вбивство, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також на дані, що містяться у письмових доказах: протоколах огляду місця події, проведення слідчого експерименту та висновках судових експертиз, у тому числі у висновку судово-медичної експертизи № 68 від 21.06.2023 року та №273 від 21.06.2023 року про характер, локалізацію та механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Як слідує з мотивувальної частини вироку питання про спрямованість умислу ОСОБА_8 на умисне вбивство суд першої інстанції вирішив ураховуючи сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема спосіб вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, їх відносини з потерпілим.

Колегія суддів також, проаналізувавши показання обвинуваченого, який в суді першої інстанції стверджував, що наніс лише два три удари в голову, в ході проведення слідчого експерименту повідомив, що наніс шість ударів рукою в обличчя та два удари ногою по тулубу, враховує висновки судово-медичних експертиз, в тому числі висновок судово-медичного експерта №277, відповідно до якого не виключена можливість утворення частини тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 в ділянках тіла, на які вказує ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 30.04.202, в той же час в показах ОСОБА_8 не відображені можливі обставини утворення інших тілесних ушкоджень, та вважає за необхідне зазначити, що характер заподіяних тілесних ушкоджень, їх локалізація та ступінь тяжкості, зокрема нанесення великої кількості ударів (не менше 22-24) кулаками двох рук та ногами по голові, тулубі потерпілого, в тому числі у життєво важливі органи у цьому конкретному випадку дають підстави зробити висновок про спрямованість умислу ОСОБА_8 на вбивство ОСОБА_9 та спростовують доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність умислу на позбавлення життя потерпілого, оскільки про дійсний умисел особи свідчать її дії.

З матеріалів провадження вбачається, що конкретні дії обвинуваченого та потерпілого у ході конфлікту, встановлені під час судового розгляду з показань самого обвинуваченого, досліджених письмових доказів, а також факт тривалого перебування обвинуваченого (з 22-ї год до 05 год) в квартирі потерпілого, відсутність інших сторонніх осіб, відсутність у обвинуваченого тілесних ушкоджень, залишення потерпілого одного та ненадання медичної допомоги потерпілому, невжиття заходів щодо виклику швидкої медичної допомоги й залишення потерпілого в безпорадному стані вказують на наявність у обвинуваченого умислу саме на вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 .

В противагу наведеним апеляційним доводам сторони захисту, проаналізувавши наявні в провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що характер та послідовність дій, вчинених ОСОБА_8 у своїй сукупності свідчать про те, що він мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 , наніс йому лежачому своїми ногами близько 20 ударів з великою силою прикладання, в тому числі у життєво важливі органи (голову, шия, тулуб), цим самим, спричинивши йому значну кількість тяжких тілесних ушкоджень, вважаючи, що вбив, залишив потерпілого в безпорадному стані, без будь-яких спроб надання медичної допомоги та виклику карети швидкої. У подальшому намагався створити собі алібі. Зафіксував наслідки своїх дій фотозйомкою за допомогою свого телефону. Знаючи, що ОСОБА_9 мертвий, попросив сусіда ОСОБА_12 разом зайти в помешкання ОСОБА_9 , де ввів в оману свідка, запевнивши його, що ОСОБА_9 буцімто п`яний спить (хоча останній уже був мертвий), та виходячи із квартири сказав: дивіться, щоб потім до мене не було питань. З урахуванням показань свідка ОСОБА_12 , апеляційний суд звертає увагу, що останнім з квартири загиблого виходив саме ОСОБА_8 , який перед цим підходив до лежачого ОСОБА_9 , оглядав його, що не виключає того, що не помітно для свідка ОСОБА_12 , змінив його позу задля вигляду, що загиблий залишався живим. Тому доводи обвинуваченого та захисника про те, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході перегляду оскаржуваного вироку судом апеляційної інстанції.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст. 115 КК України на ч.2 ст.121 КК України апеляційний суд не вбачає.

Всі досліджені у цьому провадженні докази, як кожен окремо, так і у їх сукупність, підтверджують обставини, що регламентовані ст.91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу, обставин його вчинення, у тому числі й перебігу події), причетності обвинуваченого до учинення інкримінованого йому діяння, його винуватості, форми вини, мотивів і мети та водночас дають повне уявлення щодо усіх елементів і ознак інкримінованого ОСОБА_8 у даному провадженні кримінального правопорушення.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість наведених висновків апеляційного суду апеляційна скарга обвинуваченого та захисника не містить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29.02.2024 відносно ОСОБА_8 , - без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :