УХВАЛА

18 червня 2024 року

м. Київ

справа № 607/9097/20

провадження № 51-4335ск20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судові рішення щодо нього,

встановив:

Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2024 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та надано строк на усунення недоліків.

У вказаній ухвалі Судом зазначено про недотримання засудженим положень пунктів 3?5 ч. 2 ст. 427 КПК.

Зокрема вказано про недотримання особою, що подає касаційну скаргу, приписів п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК у їх взаємозв`язку зі ст. 436 цього Кодексу, оскільки засуджений висував вимогу про скасування вироку суду першої інстанції та вироку апеляційного суду, не зазначаючи при цьому дати ухвалення цих судових рішень, водночас до касаційної скарги додав, серед іншого, копію ухвали Тернопільського апеляційного суду від 25 березня 2024 року, що не узгоджується з вимогою про скасування вироків судів першої та апеляційної інстанцій.

Крім того, в прохальній частині скарги була висунута вимога про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій без конкретизації того, що необхідно зробити надалі (призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції, або закрити кримінальне провадження).

В контексті недотримання положень п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, колегія суддів звернула увагу засудженого на необхідності навести обґрунтування вимог касаційної скарги із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та наголосила на необхідності врахування при викладенні обґрунтування вимог касаційної скарги меж перегляду судом касаційної інстанції, визначених ст. 433 КПК.

Проте в обґрунтування касаційної скарги засуджений стверджував, що висновки суду першої інстанції про його винуватість в інкримінованих кримінальних правопорушеннях не підтверджуються доказами, наведеними у вироку, формально наводив міркування, серед іншого, про недопустимість таких доказів. Проте які конкретно докази, які покладені в обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_4 , є недопустимими та чому саме, з посиланням на норми процесуального закону та матеріали кримінального провадження, у касаційній скарзі не йшлося.

Не наводив у касаційній скарзі засуджений обґрунтування й того, чи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції доводи щодо недопустимості доказів, якщо так, то яких порушень приписів кримінального процесуального закону було допущено судом в цій частині при апеляційному перегляді вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2022 року, з огляду на межі перегляду, передбачені ст. 404 КПК, а також порядок апеляційного розгляду, визначений ст. 405 КПК.

Судом роз`яснено, що недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги, при цьому касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

На виконання вищевказаної ухвали Верховного Суду засуджений ОСОБА_4 подав нову касаційну скаргу, де зазначених в ухвалі недоліків не усунув.

У новій касаційній скарзі засуджений повторно наводить доводи щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які, на його переконання, були допущені судом першої інстанції, проте чи було це предметом перевірки суду апеляційної інстанції, в касаційній скарзі знову не зазначає, не указує яких порушень при перегляді вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2022 року було допущено цим судом, з огляду на межі та порядок перегляду, передбачені статтями 404, 405 КПК.

Крім того, у новій касаційній скарзі, поданій на виконання ухвали Верховного Суду від 16 травня 2024 року, засуджений висуває вимогу про скасування вироку Тернопільського міськрайонного суду від 30 грудня 2022 року після його перегляду в апеляційному суді Тернопільської області 25 березня 2024 року, проте не вказує про скасування рішення суду апеляційної інстанції та повторно не конкретизує, що необхідно зробити надалі (призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції, або закрити кримінальне провадження).

Указана вимога до суду касаційної інстанції, з огляду на положення ст. 436 КПК, не узгоджується з повноваженнями цього суду за наслідками розгляду касаційної скарги та є не просто формальним недотриманням положень ст. 427 КПК, а фактично позбавляє суд касаційної інстанції процесуальної можливості належним чином встановити предмет касаційного розгляду та його межі.

Суд касаційної інстанції, відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК, переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, а отже вищезазначене порушення вимог кримінального процесуального закону позбавляє суд касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження та в подальшому прийняти одне із рішень, передбачених ст. 436 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху в установлений строк.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути засудженому ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3