Справа № 569/4311/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному кримінальне провадження № 0000164 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Рівне, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

з участю учасників судового провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_5

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , його мами ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 19 січня 2024 року, близько 07 години 44 хвилин, у світлу пору доби, керуючи технічно справним автомобілем Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у АДРЕСА_2 , в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху) не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно ним керувати, при виникненні перешкоди для руху, не вжив заходів для безпечного об`їзду перешкоди із забезпеченням безпечного інтервалу та допустив наїзд на автомобіль Cevrolet Nubira, реєстраційний номер НОМЕР_2 та пішоходів, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які перебували в нерухомому стані біля автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав тілесне ушкодження у вигляді: закритого крайового через суглобового перелому основи проксимальної фаланги 1-го пальця правої кисті з незначним зміщенням, яке в сукупності відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалості розладу здоров`я.

Пішохід, малолітня особа, ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого остеоепіфізіолісу великогомілкової кістки правої гомілки у верхній третині без зміщенням відламків з наявністю гематоми та осаднення в ділянці правого коліна, які в сукупності відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалості розладу здоров`я.

Порушення ОСОБА_3 , пункту 12.1 Правил дорожнього руху, який передбачає, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Тобто, ОСОБА_3 , визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе виним у вчиненні злочину, підтвердив обставини вчинення злочину. Пояснив, 19 січня 2024 року, близько 07 години 44 хвилин, керував автомобілем Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у АДРЕСА_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, оскільки не врахував, що на дорозі була ожеледиця, допустив наїзд на автомобіль Cevrolet Nubira, та пішоходів, ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_6 , які перебували біля автомобіля. Під час ДТП потерпілі отримали тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаюється. На досудовому слідстві та в суді усе добровільно розповів.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що не заперечує проти розгляду кримінального провадження із застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України. Збитки йому обвинуваченим відшкодовані повністю. Матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов заявляти не буде.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , його мама ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала, що не заперечує проти розгляду кримінального провадження із застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України. Збитки обвинуваченим відшкодовані повністю. Матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов заявляти не буде.

Суд, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого, характеризуючих даних на нього.

При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше не був судимий, характеризується позитивно, на «Д» обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повне відшкодування збитків.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та приймаючи до уваги наявність у ОСОБА_3 декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання в межах мінімальної санкції передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

По справі проведено ряд експертиз за ухвалою слідчого. Ці судові витрати, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 3029,12 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок.

Речові докази автомобіль Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 та Cevrolet Nubira, реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути власникам.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1