Дата документу 11.04.2024 Справа № 331/802/24
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/260/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/802/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 березня 2024 року про продовження строку тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Грозьове Старосамбірського району Львівської області, громадянина України, зареєстрований у АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 березня 2024 року за клопотанням прокурора продовжено строком на 60 днів до 26 травня 2024 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просила ухвалу слідчого судді скасувати.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що прокурор в клопотанні посилався на ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК, та наводив обґрунтування саме цим ризикам, тому суд помилково зазначив, що вважає доведеним існування ризиків, передбачених п.п.2, 4 ч.1 ст.177 КПК, та які необхідно вважати недоведеними, оскільки в судовому засіданні під час розгляду клопотання не обговорювались. Також вважала недоведеними існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК. Суд помилково визнав клопотання прокурора вмотивованим в частині причетності обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК. Суд не в повній мірі врахував те, що обвинувачений ОСОБА_8 : раніше не судимий; до адміністративної відповідальності не притягався; має постійне місце проживання у м.Львові; на обліках в наркологічному і психіатричному диспансері не перебуває; має позитивну характеристику; має міцні соціальні зв`язки, батьків, які проживають у м.Львові, за адресою своєї реєстрації. Вважала, що не обґрунтовано жодної обставини, крім тяжкості злочину (якій ще не доведений), які могли б бути підставою для продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу. Прокурор заперечив проти скарги.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.6 ст.199 КПК у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та висновки слідчого судді, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи скарги є необґрунтованими, а ухвала слідчого судді відповідає вимогам законності та обґрунтованості, з огляду на наступне.

Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні вже скеровано до суду для розгляду по суті та підготовче судове засідання у справі було призначено на 28 березня 2024 року, однак, за повідомленням районного суду від 27.03.2024 року, підготовче судове засідання не відбудеться через перебування головуючого судді на лікарняному.

Разом з тим, строк дії попередньої ухвали слідчого судді закінчувався 02.04.2024 року, тому прокурор, посилаючись на положення ч.6 ст.199 КПК, звернулась до слідчого судді місцевого суду за місцезнаходженням органу досудового розслідування у кримінальному провадженні з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке фактично наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_8 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Санкція ч.7 ст.111-1 КК, яка інкримінована ОСОБА_8 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, що відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК дає матеріально-правові підстави для застосування та продовження стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину проти основ національної безпеки України, вчинений в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, після вчинення інкримінованого злочину обвинувачений переховувався від органів досудового розслідування, поки не був затриманий, що об`єктивно підтверджує ризик переховування обвинуваченого від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК).

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п.2 ч.1 ст.178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 , перетнувши державний кордон України, під час опитування не повідомив про факт роботи у незаконному правоохоронному органі у смт.Михайлівка, а тому існує ризик того, що, маючи зв`язки з представниками держави-агресора та представниками окупаційної влади, обвинувачений може виїхати на тимчасово окуповану територію або за межі території України, в тому числі, до російської федерації, з якої заїхав на територію України.

Крім того, як встановлено органом досудового розслідування, про що також зазначено й захисником в апеляційній скарзі, батько обвинуваченого є інспектором державної прикордонної служби 3 категорії, що також підтверджує ризик, у тому числі, незаконного перетину кордону та ухилення від суду.

Враховуючи військову агресію, яка суттєво обмежує можливість виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях, колегія суддів вважає найбільш вірогідним такий ризик і обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе переховуватися від суду.

Під час апеляційного провадження встановлено, що твердження прокурора та висновки слідчого судді про наявність передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК ризику є обґрунтованими, а встановлений слідчим суддею ризик у вигляді незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні об`єктивно існує і для запобігання його настанню необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Так, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки зазначені особи відомі обвинуваченому, а тому ОСОБА_8 може здійснювати на них незаконний вплив (шляхом вмовляння або погроз) з метою зміни їх показань або відмови від їх дачі, з огляду на те, що свідки є внутрішньо-переміщеними особами та мають на окупованих територіях родичів, майно, тощо. Більш того, колегія суддів враховує й положення ч.4 ст.95 КПК щодо отримання показань свідка безпосередньо судом, а тому на даному етапі кримінального провадження такий ризик об`єктивно існує.

Також є достатньо обґрунтованим й висновок слідчого судді про існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення або продовження вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується (п.5 ч.1 ст.177 КПК), оскільки, займаючи посаду у незаконному правоохоронному органі та будучи фактично представником влади держави-агресора на окупованій території, ОСОБА_8 може вчинити злочини, спрямовані на допомогу державі-агресору, зокрема збирати інформацію щодо місць розташування, пересування та дислокації військовослужбовців та військової техніки.

Крім того, суд апеляційної інстанції при оцінці законності судового рішення в цілому, враховує підвищену суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_8 злочину, який обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК.

Слід також зауважити, що ОСОБА_8 одружений та має неповнолітню дитину, які перебувають на окупованій території в смт.Михайлівка, тобто має міцні соціальні зв`язки на непідконтрольній території України, що також додатково свідчить про можливість обвинуваченого ухилитись від суду.

Слідчим суддею належним чином дотримано вимоги ст.183 КПК та не визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.111-1 КК, скоєного під час дії воєнного стану.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на позитивні характеризуючі дані ОСОБА_8 не є підставою для скасування ухвали слідчого судді про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Інші доводи апеляційної скарги захисника зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ в справах, у яких вони були сформульовані, з фактичними обставинами цієї справи, що не може бути розцінено як належне обґрунтування своїх доводів та підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено, продовження слідчим суддею строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 відповідає вимогам статей 177, 178, 183, 194, 199 КПК, прийняте рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню, а відтак апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 березня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4