Справа № 946/1841/24
Провадження № 1-кс/946/576/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.03.2000 Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 46-1 КК України відстрочено виконання вироку на 2 роки. Застосовано додаткове покарання у виді штрафу у сумі 800 грн.

- 17.11.2000 Ізмаїльським міським судом за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України (1960 року) до 4 років позбавлення волі, додаткова міра покарання за ст. 14 КК України лікування від наркоманії; Звільнений умовно-достроково 29.12.2005. Не відбутий строк покарання 6 місяців 12 днів.

- 23.01.2007 Ізмаїльським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним іспитовий строк 3 роки;

- 25.06.2015 Ізмаїльським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 25.06.2015 Ізмаїльським міськрайонним судом за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням іспитовий строк 3 роки; Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.01.2016 вирок від 25.06.2015 змінено та засуджено за ч.ч. 2, 3 ст. 185 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 18.10.2017 Ізмаїльським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186,

ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано частину не відбутого покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.06.2015 у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у виді позбавлення на строк 5 років та 6 місяців. Звільнений 16.10.2018 у зв`язку із відбуттям покарання.

- 20.07.2020 Ізмаїльським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням іспитовий строк 2 роки;

- 22.09.2020 Ізмаїльським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 НМДГ (850 гривень);

- на даний час в Ізмаїльському міськрайонному суді перебувають обвинувальні акти у кримінальних провадженнях № 0000337 від 13.02.2019; № 0000122 від 20.08.2020; № 0000967 від 09.10.2021; № 0000102 від 01.02.2022; №0000090 від 20.01.2023; №0000012 від 03.01.2023; №0000678 від 24.05.2023, №0001324 від 12.10.2023,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор 21.02.2024 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000009 від 02.01.2024 у якому обвинувачується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06.03.2024 року прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до клопотання прокурора, досудовим розслідуванням установлено, що в період дії на всій території України воєнного стану, введеного із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, який в подальшому продовжено на території України строком на 30 діб Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022, надалі продовжено строком на 30 діб Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, затвердженого Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022, надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженого Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022, надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженого Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022, надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022, та надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, та надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 затвердженого Законом України № 3057-ІХ від 02.05.2023, надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України від 18.08.2023 № 451/2023 затвердженого Законом України № 3276-ІХ від 18.08.2023 надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023 затвердженого Законом України № 3429-ІХ від 08.11.2023 надалі продовжено строком на 90 діб та достовірно знаючи що на території України діє воєнний стан, ОСОБА_4 06.12.2023 в період з 09:00 години по 10:00 години знаходячись по вул. Покровська 149 кут 3- й провулок Першотравневий в м. Ізмаїлі Одеської області діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, усвідомлюючи що за його діями спостерігає потерпіла ОСОБА_6 , яка перебувала у безпорадному стані та потребувала виклику швидкої медичної допомоги, у зв`язку з чим не могла чинити опір та покликати на допомогу, відкрито викрав жіночу сумку із натуральної шкіри бежевого кольору марки «Genuine leather borse in pelle» вартістю 500 гривень в середині якої знаходилися мобільний телефон марки «Redmi Note 7» модель М1901F7G чорного кольору з об`ємом пам`яті 4/64 4/64Gb вартістю 2284 гривень 66 копійки у силіконовому чохлі чорного кольору марки HM-NOTE7 вартістю 61 гривня 66 копійки та гаманець марки «Bretton» коричневого кольору вартістю 290 гривень з грошовими коштами в сумі 520 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_6 спричинено майнову шкоду на загальну суму 3 656 гривень 32 копійки.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 16.01.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.03.2024.

Підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000009 (справа № 946/1388/24) не проведено, та призначено на 13.03.2024.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання в повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечували проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просили застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту, мотивуючи тим, що відпали ризики.

Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приймаючи до уваги мету та підстави застосування запобіжного заходу, передбачені ст.177 КПК України, а також оцінивши в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор, не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу, може подавати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами ст. 199 КПК України.

В ході судового засідання прокурор зазначив про наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України в обґрунтування продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 .

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суддя враховує засаду верховенства права, закріплену у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження. Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактне. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», № 34578/97, п. 93, ECHR 2000-ІХ).

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Так, у рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а тому хоча тяжкість обвинувачення і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Проте, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суддя оцінює в сукупності всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, що вказують на причетність до вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; відсутність у підозрюваного офіційного постійного місця роботи, доведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

При цьому, частина 1 ст.183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлено позицію, викладену у п.1 листа за №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, згідно якої, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ); при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України») тощо.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції та практики ЄСПЛ (рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 178 УПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, на теперішній час на розгляді в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 , судове провадження у кримінальному провадженні не закінчено, знаходиться на стадії підготовчого судового провадження, яке призначено на 11.03.2024 року.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 16.01.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.03.2024.

Суддя дійшов висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також існувати не перестали.

Так, обвинувачений не може не розуміти тяжкість злочинів, в яких обвинувачується, в результаті яких є можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі за санкцією статті від семи до десяти років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який неодружений, офіційно не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимий, у тому числі за злочини про власності.

Наведені обставини, на думку судді, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Обставини даного кримінального провадження, характер вчинення злочинів, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, на думку судді, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_4 може здійснити спробу переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Суддя вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків у кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

При цьому суддя зазначає, що наявний ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом, встановлено не було.

За таких обставин, суддя вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованому останньому злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою ймовірністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Також, суд вважає за необхідне при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 60 560 гривень (20 х 3028 грн. = 60 560 гривень).

Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 199, 205 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор», строком на 60 (шістдесят) днів, з 07 березня 2024 року до 05 травня 2024 року.

Строк дії ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 травня 2024 року.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 60560 гривень (20 х 3028 грн. = 60560 гривень).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

2) не відлучатися за межі м. Ізмаїльського району без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст судового рішення проголошено о 15 годині 00 хвилин 12 березня 2024 року в залі судових засідань № 1 Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

Слідчий суддя: ОСОБА_1