У Х В А Л А

06 лютого 2024 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 , його захисника ОСОБА_14

обвинуваченого ОСОБА_15 , його захисника ОСОБА_16

розглянувши клопотання прокурора про продовження дії запобіжних заходів та клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0002237 від 04.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч.3 ст.27 ч.3 ст. 307 КК України та ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в :

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив про те, що продовжують існувати ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів обґрунтовує тяжкістю інкримінованого злочину, що обумовлює можливість тримання під вартою. Зазначає, що враховуючи встановлені обставини кримінального правопорушення, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не гарантує можливості запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на недоведеність ризиків визначених ч. 1 ст. 177 КПК України. Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Також, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив про те, що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від суду та незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні. Неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів обґрунтовує тяжкістю інкримінованого злочину, що обумовлює можливість тримання під вартою. Зазначає, що враховуючи встановлені обставини кримінального правопорушення, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не гарантує можливості запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник заперечили проти застосування найсуворішого запобіжного заходу, просили суд застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Крім того, у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив про те, що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема про ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків. Неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів обґрунтовує тяжкістю інкримінованого злочину, що обумовлює можливість обрання особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник не заперечували, щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2023 р. обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою до 15.02.2024 року включно.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до 5) раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому виходячи із кваліфікації кримінального правопорушення застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законодавчо передбаченим.

Разом з тим, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

Щодо обґрунтованості підозри.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 06.02.2024 року стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. В обвинувальному акті зокрема викладене формулювання обвинувачення та фактичні обставини правопорушення.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного (обвинуваченого), має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, санкція якого, відносить інкримінований злочин до особливо тяжкого у сфері обігу наркотичних засобів і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Захисник не надав до суду жодного доказу на підтвердження обставин, які б підтвердили міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місті проживання, роботи, репутації, тощо. Отже, суд погоджується з доводами прокурора, що ОСОБА_9 може вчиняти в подальшому дії з метою переховування, а співставлення можливих негативних для нього наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Також, колегія суддів погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується. Крім того, колегія суддів погоджується із наявністю ризику незаконного впливу на свідків, хоча останній є мінімальним. Отже, колегія суддів вважає, що заявлені раніше ризики, які виправдовують тримання особи під вартою,не зменшились та продовжують існувати, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження. На думку суду, застосування до обвинуваченого домашнього арешту, не зможе унеможливити спробам переховуватись від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на свідків. Про обрання відносно обвинуваченого особистої поруки не надходило жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру. Застосування до обвинуваченого особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки обвинуваченого і не зменшить наявність ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації. Отже, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо особливо тяжкого злочину, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2023 р. обвинуваченому ОСОБА_13 продовжено строк тримання під вартою до 15.02.2024 року включно.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до 5) раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому виходячи із кваліфікації кримінального правопорушення застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законодавчо передбаченим.

Разом з тим, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

Щодо обґрунтованості підозри.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 06.02.2024 року стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного (обвинуваченого), має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Санкція ч. 3 ст. 307 КК України, відносить інкримінований злочин до особливо тяжкого у сфері обігу наркотичних засобів і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Захисник не надав до суду жодного доказу на підтвердження обставин, які б підтвердили міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місті проживання, роботи, репутації, тощо. Отже, суд погоджується з доводами прокурора, що ОСОБА_13 може вчиняти в подальшому дії з метою переховування, а співставлення можливих негативних для нього наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Також, колегія суддів погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується. Крім того, колегія суддів погоджується із наявністю ризику незаконного впливу на свідків, хоча останній є мінімальним. Отже, колегія суддів вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження. На думку суду, застосування до обвинуваченого домашнього арешту, не зможе унеможливити спробам переховуватись від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на свідків. Про обрання відносно обвинуваченого особистої поруки не надходило жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру. Застосування до обвинуваченого особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки обвинуваченого і не зменшить наявність ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації. Отже, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо особливо тяжкого злочину, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2023 р. обвинуваченому ОСОБА_11 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до 18.02.2024 включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України запобіжний захід у виді особистого зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України.

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

Щодо обґрунтованості підозри.

Оцінка обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 06.02.2024 року стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. В обвинувальному акті зокрема викладене формулювання обвинувачення та фактичні обставини правопорушення.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Санкція вказаної статті відносить інкримінований злочин до особливо тяжкого і передбачає покарання у виді позбавлення волі від дев`яти до дванадцяти років. Отже, колегія суддів погоджується із доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК, та допускає, що обвинувачений може вдатися до переховування як способу поведінки у випадку загрози його інтересам. Наявність іншого ризику прокурором взагалі не доведено.

Особисте зобов`язання є найм`якішим видом запобіжного заходу, визначеного КПК України та відповідає тяжкості злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_11 , з урахуванням його відношення до скоєного. Отже, колегія суддів вважає, що продовжує існувати ризик, передбачений статтею 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання із покладенням ряду визначених чинним процесуальним законодавством обов`язків зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Керуючись ст. 176-178, 182, 183, 194-197, 314, 315 КПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 із тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 08 березня 2024 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 08 березня 2024 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Продовжити строк дії особистого зобов`язання ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 до 06 квітня 2024 року включно та зобов`язати його прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі м. Києва та Київської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання. Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу у виді позбавлення волі може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 08.30 год. 08.02.2024 р.

Судді: