УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року Суддя Хортицького районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.2 ст.189, ч.3 ст.189 КК України, ОСОБА_4 за ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.3 ст.189, ч.3 ст.190, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч.2 ст.189 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який останнього разу продовжено на строк до 25.06.2024.

Судове засіданні у вказаному кримінальному провадженні призначено на 01.07.2024.

17.06.2024 прокурор Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 2-х місяців, яке мотивує тим, що ризики, які були підставою для застосування цього запобіжного заходу можливість переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, на даний час не зникли, не зменшилися та продовжують існувати. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам. Так, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду тяжких кримінальних правопорушень. Під час судового провадження вчинив ще ряд тяжких кримінальних правопорушень і обвинувальні акти за його обвинуваченням перебувають в провадженні суду. В межах вказаного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово не з`являвся в судове засідання, причини неявки не повідомляв, що унеможливлювало здійснення судового розгляду. В межах вказаного кримінального провадження до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 продовжив порушувати процесуальні обов`язки, в т.ч. покладені судом в межах застосування домашнього арешту, неодноразово не з`являвся в судове засідання без поважних причин, вчинив інше кримінальне правопорушення, тобто раніше застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту виявився недієвим для запобігання наявним ризикам. Також слід врахувати, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, відомості про наявність у нього стабільних законних джерел доходу та стійких соціальних зв`язків, наявність утриманців відсутні.

Згідно з ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечували, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, пославшись на те, що заявлені прокурором ризики є недоведеними, вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень обвинувальними вироками суду не підтверджено. Обвинувачений має постійне місце проживання, має намір укласти шлюб та вести нормальний спосіб життя. Під час перебування під вартою він зробив висновки щодо своєї поведінки, усвідомив негативні наслідки від своїх дій.

Вислухавши думку учасників справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ст.3,8 Конституції України, ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до ст.176,177,183,ч.1 ст.194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування відповідного запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що певні обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Так, наразі ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.3 ст.189, ч.3 ст.190, ч.1 ст.263 КК України, які є умисними тяжкими злочинами, в т.ч. корисливими, крім ч.2 ст.146 КК України, яке є нетяжким злочином.

Виходячи з практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочину та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для тримання особи під вартою, однак є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Крім того, стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, тому на цій стадії провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В даному випадку суд вважає, що клопотання прокурора містить достатньо даних для висновку про причетність обвинуваченого ОСОБА_4 до інкримінованих йому правопорушень.

Також суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий. Однак кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.190, ч.1 ст.263 КК України, згідно з пред`явленим обвинуваченням він вчинив в липні 2022р., тобто під час здійснення судового розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням за ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.3 ст.189 КК України та під час дії воєнного стану в Україні. Доказів наявності у обвинуваченого ОСОБА_4 стабільного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків немає, він не одружений, неповнолітніх дітей та інших утриманців не має. В судові засідання обвинувачений ОСОБА_4 , будучи достовірно обізнаним про судовий розгляд, неодноразово не з`являвся за невідомими причинами, доказів поважності причин неприбуття суду не надав, ухвали суду про його привід не виконувались через неможливість встановити місце його фактичного перебування, він оголошувався у розшук.

Крім того, в межах вказаного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою суду від 24.09.2023 було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Однак останній, будучи зобов`язаним прибувати до суду за першим викликом у призначений час та належним чином повідомленим про судовий розгляд, неодноразово, а саме, 30.10.2023, 27.11.2023, 19.01.2024 та 09.02.2024, не прибув в судове засідання без поважних причин, що фактично і було підставою для зміни йому вказаного запобіжного заходу на тримання під вартою.

Отже, вказані обставини, на думку суду, свідчать про можливість обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення як ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначені ризики на даний час не змінилися та не відпали, а навпаки є надзвичайно високими тавиправдовують подальше його тримання під вартою. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в т.ч. домашній арешт, про застосування якого стороною захисту заявлено клопотання, на думку суду, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діяння, в якому він обвинувачується, сукупність вказаних вище обставин однозначно свідчать про наявність на даний момент конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Таким чином, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідпродовжити до 2-х місяців, задовольнивши тим самим клопотання прокурора повністю.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

Керуючись ст.2,176-178,183,194,196,199,201,331 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізьке СІЗО» до 2-х місяців, тобто до 19 серпня 2024 включно.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

19.06.2024