У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/501/24

Номер провадження 1-кп/184/109/24

21 березня 2024 року

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000041, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, громадянин України, не одружений, дітей на утриманні не має, освіта середня-спеціальна, не працюючий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ст. 89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор - ОСОБА_4 , обвинувачений - ОСОБА_3 , захисник - ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000041 від 22.01.2024 року ч.1 ст.121 КК України, відносно ОСОБА_3

21.01.2024 року обвинуваченому ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21.03.2024 року включно.

Прокурор у судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про продовження дії строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, який відповідно до санкції ч.1 ст.121 КК України карається позбавленням волі на строк від 5 до 8 років.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_3 ніде не працює, не навчається, не має постійного місця мешкання, будь-яких соціальних чинників, які б стримували його у місті Покров Дніпропетровської області не встановлено. ОСОБА_3 в повній мірі розуміє невідворотність покарання, оскільки обвинувачується у вчинені злочину, який згідно ч.4 ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, оскільки санкція передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років.

ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і він в повній мірі розуміє невідворотність покарання у виді позбавлення волі за нанесення тяжких тілесних ушкоджень. Тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі він може виїхати з місця свого проживання та переховуватись.

Крім того, у кримінальному провадженні є свідки, з якими підозрюваний перебуває у дружніх відносинах та які проживають в одному населеному пункті, що свідчить про те, що ОСОБА_3 може впливати на свідків шляхом вмовляння або погроз з метою зміни останніми своїх показів та уникнення кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику впливу на свідків.

ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів. Не дивлячись на те, що попередні судимості ОСОБА_3 погашені, факт притягнення підозрюваного раніше до кримінальної відповідальності та факт заподіяння ним тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 свідчить про репутацію ОСОБА_3 та схильність останнього до неправомірної поведінки у суспільстві, в зв`язку з чим може бути належним елементом при оцінці ризику вчиняти кримінальні правопорушення у майбутньому

Зазначені обставини вказують на існування обґрунтованих ризиків, передбаченого п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. З метою запобігання спробам ОСОБА_3 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, під час досудового розслідування обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає.

Встановлені ризики на цей час не зменшились і не зникли, так як залежать від образу життя та поведінки самого ОСОБА_3 .

Тому, є достатні підстави вважати, що з метою ухилення від суду, а також уникнення покарання за вчинення тяжкого злочину, він може покинути місце свого проживання та переховуватися від суду. Вивченням даних, що характеризують особу обвинуваченого встановлено, що останній постійних засобів для існування не має, не працює, ніяких дій, спрямованих на працевлаштування не вживав, на життя заробляв випадковими заробітками.

Обвинувачений ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції) та захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції) у судовому засіданні, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Приписами ч. 5 ст.132 КПК України, унормовано, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

При вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу, суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Крім того, відповідно до Рішень ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, «Осаковський проти України» від 17.07.2014 року, продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

21.01.2024 року ухвалою слідчого судді обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, суд виходить з наступного.

Так, заслухавши учасників процесу, суд вважає доведеним наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, оскільки як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 ніде офіційно не працює, не одружений та на утриманні дітей не має, що свідчить про відсутність будь-яких соціальних чинників, які б стримували останнього залишитись за місцем свого мешкання. Крім того, при оцінці ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, суд приймає до уваги тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років позбавлення волі, яке може бути призначене обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, що згідно рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. Разом з тим, слідчий суддя також вважає доведеним ризики, передбачені п.3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, свідками кримінального є коло осіб, об`єктивні покази яких в судовому засіданні мають суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні. ОСОБА_3 перебуваючи на свободі може незаконно впливати на свідків з якими перебуває у дружніх відносинах та які проживають в одному населеному пункті, з метою зміни останніми своїх показів та уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_3 не судимий в силу ст.89 КК України. Не дивлячись на те, що попередні судимості ОСОБА_3 погашені, факт притягнення раніше до кримінальної відповідальності та факт заподіяння ним тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 свідчить про репутацію ОСОБА_3 та схильність останнього до неправомірної поведінки у суспільстві, в зв`язку з чим є належним елементом при оцінці ризику вчиняти кримінальні правопорушення у майбутньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого, суд, згідно ст.178 КПК України враховує, наявність вищевказаних ризиків.

З огляду на наведене та встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про неможливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого аніж тримання під вартою запобіжного заходу, оскільки останні не зможуть запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам та не забезпечить виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків.

Зокрема, особисте зобов`язання та домашній арешт не зможуть запобігти ризикам, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Отже, прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку доцільності продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 з метою забезпечення реалізації положень ст.177 КПК України.

Згідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 177, 183, 314-316, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

В задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника - відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів з 21 березня 2024 року до 20 травня 2024 року включно.

Виконання даної ухвали покласти на Нікопольський РУП ГУНП в Дніпропетровській області та установу місця ув`язнення, під вартою в якому знаходиться обвинувачений.

Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1