Справа № 743/1264/23 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2680/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка, Сумської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 27 вересня 2006 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 до 510 грн. штрафу;

- 16 січня 2007 року Кролевецьким районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 , ч.4 ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі та 510 грн. штрафу;

- 11 листопада 2008 року Путивльським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 186, 71,72 КК України до 4 років позбавлення волі та штрафу 488,01 грн., який виконується самостійно;

- 15 жовтня 2014 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області, зміненим ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2015 року, за ч. 3 ст. 185, 71, 72 КК України, до 3 років позбавлення волі та 488, 01 грн. штрафу, який виконувати самостійно;

- 17 квітня 2015 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі та 488, 01 грн. штрафу, який виконувати самостійно;

- 22 грудня 2018 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185, 71,72 КК України до 3 місяців арешту та 488,01 грн. штрафу, який виконується самостійно;

- 11 липня 2019 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185 ст. 70, 72 К України до 6 місяців арешту та штраф 488,01 грн., який виконується самостійно;

- 27 січня 2020 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області, зміненим ухвалою Сумського апеляційного суду від 11 січня 2021 року, за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185,ч.1,4 ст. 70 КК України до 2 років 9 місяців позбавлення волі;

- 11 травня 2021 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 26 серпня 2022 року звільнений у зв`язку із відбуттям покарання;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, Обвинувачений ОСОБА_7 01 травня 2023 року у ранковий час, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, введеного 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2002-ІХ, останній раз продовженого з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 строком на 90 діб, перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно з жіночої сумочки, яка висіла на дверях дерев`яної шафи, викрав грошові кошти в сумі 900 грн., зі столу мобільний телефон марки «Nokia» модель 150 (ТА-123 5) Dual Sim, вартістю 1599 грн. 53 коп., а також машинку для стрижки волосся марки «GEEMY» модель GM809 вартістю 415 грн. 80 коп., яка знаходилась на дерев`яній поличці, а всього ОСОБА_7 викрав майна та грошових коштів на загальну суму 2 915 грн. 33 коп., що належать ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу залишено тримання під вартою. Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з дня його затримання - 01 серпня 2023 року. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1 433 грн. 88 коп. процесуальних витрат.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 шляхом звільнення його від призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вважає, що вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2023 року є незаконним та необгрунтованим, так як покарання, призначене ОСОБА_7 за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Також, захисник звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції, при призначенні покарання, врахував як обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Однак, підстав для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання із випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, Чернігівський районний суд Чернігівської області не вбачає з огляду на те, що він не має сталого джерела доходу, кримінальне правопорушення скоїв незадовго після звільнення з місць позбавлення волі, ще по двох епізодах злочинної діяльності справи направлені до суду з обвинувальним актом.

Крім того, суддя Чернігівського районного суду при призначенні покарання ОСОБА_7 та відмовляючи у застосуванні ст. 75 КК України, не врахував, що останній має гарні характеристики з місця проживання, має намір влаштувати сімейне життя (судом надано йому дозвіл на одруження), по справі не встановлено обставин, що обтяжують покарання. Окрім того, як зазначено у вироку Чернігівського районного суду, відносно ОСОБА_7 направлено обвинувальні акти до інших судів, однак, на даний час, його вина не доведена у встановленому законом порядку, обвинувальних вироків по іншим кримінальним правопорушенням не існує.

Так, відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, не врахування вище зазначених обставин потягло за собою ухвалення незаконного рішення та призначення покарання, що не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого (є занадто суворим).

Відтак, на думку сторони захисту, Чернігівський районний суд Чернігівської області, не належним чином врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання та інші обставини, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2023 року та призначити обвинуваченому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з іспитовим строком в 1 (один) рік.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що як вбачається з матеріалів справи у нього є дві чи більше пом`якшуючих обставин для застосування ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити,

пояснення обвинуваченогоОСОБА_7 , який також підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України є вірною.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищенаведені положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченої, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, перевіряючи вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно положень ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу обвинуваченого. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Так, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його скоєння, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, має непогашені судимості, кримінальне правопорушення скоїв незадовго після звільнення з місць позбавлення волі, стан здоров`я, вік обвинуваченого та його відношення до скоєного.

Також судом встановлено та враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

На противагу доводам апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, колегія суддів зазначає, що під час розгляду кримінального провадження не встановлено будь-яких обставин, які в даному конкретному випадку давали б підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому судом покарання, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджувався, в тому числі і за умисні корисливі кримінальні правопорушення, відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, що не досягло його мети, та він знову вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто належних висновків для себе не зробив, а обрав джерелом отримання засобів для існування виключно злочинним шляхом, що в своїй сукупності переконливо свідчить про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_7 , відсутність у нього критичної оцінки своїх дій, його небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки.

Наведені захисником пом`якшуючі обставини, зокрема, гарні характеристики з місця проживання, намір у обвинуваченого влаштувати сімейне життя, не є тими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого,

Щодо доводів обвинуваченого обвинуваченого про можливість застосування до нього положень ст. 69 КК України, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Зокрема, як передбачено вимогами ч. 3 ст. 65 КК України, підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливою частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 цього Кодексу.

Як прямо передбачено ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи наведені вище вимоги закону, а також встановлені та зазначені у вироку дані, які свідчать про наявність обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, обставини вчинення кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, не має достатніх підстав для призначення обвинуваченому основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції не вбачає законних підстав для застосування в даному конкретному випадку положень ст. 69 КК України.

На переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкції закону України про кримінальну відповідальність на строк 5 років буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції не встановив підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст. 75 КК України, як і підстав для застосування положень ст. 69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, одночасно визнавши, що саме покарання у виді позбавлення волі на визначений судом строк є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення та даних про особу винного, законних підстав для застосування положень статті 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, як про це ставиться питання у апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ __________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4