Справа № 204/6283/22
Провадження № 1-кп/204/247/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000188 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що необхідність продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховуватись від суду свідчить те, що ОСОБА_3 розуміє тяжкість та невідворотність покарання, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі. Також, необхідно врахувати, що ОСОБА_3 вчинив злочин під час дії воєнного стану в Україні та на користь держави-агресора РФ, в ході свої злочинної діяльності налагодив зв?язки із громадянами РФ, має проросійські погляди, не визнає діючої влади в Україні, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що він може виїхати за межі території України або на тимчасово окуповану територію України. При цьому, невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину вже саме по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду. Про наявність ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що СВ УСБУ в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000503 від 19 вересня 2023 року за ч. 2 ст. 361 КК України за фактом того, що ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами здійснили несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж з метою знищення, підробки, спотворення змісту інформації, що оброблюється та передається у таких системах та мережах, а саме за допомогою месенджеру «Viber» у мережі оператора телекомунікаційних послуг ТОВ «лайфселл». Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні, обґрунтовується тим, що після оголошення підозри та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України ОСОБА_3 обізнаний про можливий факт свідчення проти нього його оточення, наявність в матеріалах кримінального провадження судових експертиз, які підтверджують його вину. Не всі свідки та експерти у кримінальному провадженні до цього часу допитані у суді. Крім того, СВ УСБУ у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000629 від 19 вересня 2023 року за ст. 386 КК України за фактом примушування експерта до давання завідомо неправдивих показань у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 . Враховуючи ці обставини, обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності, може впливати позапроцесуальним шляхом на свідків, експертів та на інших осіб, зокрема з метою відмови ними від дачі показів, або надання ними неправдивих показів та зміни показів у суді. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується фактом того, що обвинувачений має стійкі та сформовані проросійські погляди, не підтримує діючу владу на території України. ОСОБА_3 обвинувачується у державній зраді, тобто наданні представникам іноземної держави допомоги у проведенні підривної діяльності проти України. З часу затримання ОСОБА_3 та обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він вину у скоєних злочинах не визнавав, що стороною обвинувачення може розцінюватися лише, як спосіб уникнення кримінальної відповідальності. Зважаючи на позицію обвинуваченого, а також на те, що на цей час триває повномасштабне вторгнення РФ на територію України, оперативні задуми представників держави агресора щодо проведення підривної діяльності не реалізовані, є всі підстави вважати, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_3 продовжить співпрацю із представниками іноземної держави щодо надання останнім допомоги у проведення підривної діяльності проти України, у тому числі щодо надання інформації через інтернет месенджери. Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 відповідає суспільному інтересу, оскільки кримінальне правопорушення створило в очах громадян негативне враження безладдя, безкарності за вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки, особливо у період дії воєнного стану на території України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Суду надала заперечення, в обґрунтування яких зазначила, що ризик переховування від суду прокурором обґрунтовується тяжкістю можливого покарання, а також тим, що обвинувачений вчинив злочин під час дії воєнного стан, має проросійські погляди, не визнає діючої влади в Україні. Твердження прокурора про вчинення злочину у період дії воєнного стану та налагодження для цього певних зав?язків суперечить пред`явленому обвинуваченню. Жодних об?єктивних даних про наявність у ОСОБА_3 проросійських поглядів та невизнання діючої влади в клопотанні немає. Сторона обвинувачення виходить лише з того, що ОСОБА_3 неодноразово їздив до Російської Федерації до свого батька, однак факт відвідання своїх батьків не може свідчити про наявність проросійських поглядів. Батько ОСОБА_3 ОСОБА_9 1943 народження в 2019-2021 роках знаходився на стаціонарному лікуванні за місцем свого мешкання в російській федерації. Той факт, що рідний син навідував та допомагав своєму батьку, жодним чином не може свідчити про наявність проросійських поглядів. Напроти, ОСОБА_3 є пенсіонером поліції, під час проходження служби проходив перевірки та атестації, які визнавали його придатним до служби та відповідним займаним посадам. Жодних даних про наявність у нього проросійських поглядів в матеріалах особової справи, яка додана стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження немає. Отже, вказане твердження є хибним та не може свідчити про наявність ризику. Що стосується тяжкості можливого покарання, - як неодноразово зазначав Європейський Суд з прав людини в своїх рішеннях, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув?язнення. Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою. ОСОБА_3 з моменту його затримання 27 лютого 2022 року майже безперервно тримається під вартою. Раніше наявність ризику втечі обґрунтовувалася тими ж обставинами, що й зазначені у клопотанні. Отже, є очевидним, що раніше встановлений слідчим суддею, суддею ризик втечі зменшився зі збігом часу, проведеного ОСОБА_3 під вартою. А за відсутності нових обставин, - гіпотетична наявність ризику втечі вже не може виправдовувати тримання ОСОБА_3 під вартою та буде порушувати загальну засаду кримінального провадження, визначену ст. 28 КПК України. Крім того, з урахуванням введення в Україні воєнного стану, ОСОБА_3 як громадянин України призовного віку, не має можливості виїхати за межі України. Отже, доводи прокурора про наявність на теперішній час такого ризику, який на думку прокурора не зменшився, є нічим не обґрунтованим припущенням. Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обґрунтовано тим, що СВ УСБУ у Дніпропетровській області (тобто слідчими слідчого органу, відносно яких ОСОБА_3 подано заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення) здійснюється досудове розслідування у об?єднаному кримінальному провадженні № 0000629 19 вересня 2023 року за ч. 2 ст. 361, ст. 386 КК України за фактом того, що ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та невстановленими особами здійснили несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж з метою знищення, підробки, спотворення змісту інформації, що оброблюється та передається у таких системах та мережах, а саме за допомогою месенджеру «Viber» у мережі оператора телекомунікаційних послуг ТОВ «Лайфселл». При цьому, прокурором не додано до клопотання жодних додатків, які підтверджують проведення розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Крім того, жодних матеріалів на підтвердження як самої події вчинення вказаного кримінального правопорушення, так і можливої причетності обвинуваченого ОСОБА_3 до вчинення таких дій, прокурором до клопотання не додано, не дивлячись на те, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР пройшов досить тривалий час - майже шість місяців. За вказаний час органом досудового розслідування не було проведено навіть допитів осіб, які, за версією службової особи, яка вносила дані до ЄРДР здійснили несанкціоноване втручання, хоча в самому ЄРДР чітко визначені прізвища ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . Більш того, на час отримання невідомою особою сім-картки обвинувачений ОСОБА_3 знаходився під вартою, не мав контактів зі своєю сім?єю чи іншими сторонніми особами, та взагалі не міг бути обізнаний про те, що кимось була перевипущена сім-карта, якою користувався. Сам телефон і сім-карта ОСОБА_3 перебували у володінні сторони обвинувачення, якими повинні були вживатись заходи до убезпечення доступу до них сторонніх осіб - блокування доступу автопередавання даних. З огляду на що прокурор стверджував про можливість дистанційного втручання в обліковий запис та переписку у месенджері Viber за допомогою якого обвинувачений, згідно обвинувального акту, вів спілкування з представниками ФСБ РФ. При цьому, будь-яких об?єктивних даних про те, що з пере випущеної SIM-карти за номером НОМЕР_1 здійснювався вихід до глобальної мережі Інтернет за період заміни SIM-карти 28 квітня 2022 року до проведення експертизи з 19 травня 2022 року до 04 серпня 2022 року, до теперішнього часу прокурором не надано. Згідно висновку судового експерта № 90 від 04 серпня 2022 року, дослідження мобільних телефонів, вилучених 27 лютого 2022 року за місцем проживання ОСОБА_3 здійснювалося із вимкненою функцією передачі даних (на досліджених судом скрінах, зроблених під час проведення експертизи видно, що досліджені пристрої перебували у режимі «політ». Після постановлення ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року, стороною захисту було отримано консультативний висновок спеціаліста ТОВ «НІСЕ-ЕКСПЕРТИЗА» стосовно технологій рухомого зв?язку та систем обміну миттєвими повідомленнями № 054 від 03 жовтня 2023 року, згідно якого спеціалісту невідомі шляхи фальсифікації листування у Viber, власні спроби внести зміни до змісту і метаданих листувань і при цьому зберегти функціональність програмного засобу зазнали фіаско (абз. 2 п.3 висновків). Також, стосовно віддаленого впливу на резервну копію даних і, в подальшому, через неї на вміст досліджуваного під час експертизи пристрою, крім вищезазначеного стосовно відсутності підтвердження можливості фальсифікації листувань на доступному для безпосереднього впливу пристрої, є суттєва перешкода: зазвичай під час дослідження пристрої перебувають у режимі «політ», в якому немає технічної можливості синхронізувати дані (абз. 2 п. 4 висновків). Ризик незаконного впливу на свідків та експертів у кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що після оголошення підозри та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України ОСОБА_3 обізнаний про можливий факт свідчення проти нього його оточення, наявність в матеріалах кримінального провадження судових експертиз, які підтверджують його вину. Також прокурор зазначає про те, що СВ УСБУ у Дніпропетровській здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000629 від 19 вересня 2023 року за ч. 2 ст. 361, ст. 386 КК України за фактом примушування експерта до давання завідомо неправдивих показань у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 . Стосовно ризику чинення тиску на свідків, то судом вже допитана свідок ОСОБА_10 (яка єдина входить до оточення ОСОБА_3 , від допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прокурор відмовився й відмова прийнята судом). Анкетні відомості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 було змінено у позапроцесуальний спосіб і з невідомих підстав, хто саме € насправді особами під цими прізвищами - невідомо. Судом було вжито всі можливі заходи для сприяння стороні обвинувачення для виконання обов?язку по забезпеченню явки цих свідків в судове засідання для допиту. Так, спочатку за клопотанням прокурора судом було направлено судові повістки про виклик свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судове засідання. подальшому, ухвалою від 24 липня 2023 року судом надано доручення УСБУ у Дніпропетровській області провести слідчі (розшукові) дії для встановлення місцезнаходження свідків та їх приводу в судове засідання, з встановленням достатнього строку для його виконання, яке виконано не було. З урахуванням чого, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2023 року у порядку ч. 3 ст. 97 КПК України було визнано неможливим допит свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у зв?язку з неприбуттям на виклики до суду та не встановленням їх місцезнаходження шляхом проведення необхідних заходів розшуку. Отже, твердження прокурора у клопотанні в цій частині не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки у даному кримінальному провадженні відсутні недопитані судом свідки. Клопотання прокурора не містить посилання на жодні конкретні обставини, які б свідчили на користь того, що саме обвинувачений ОСОБА_3 вчиняв чи буде вчиняти такі дії. Судовий експерт ОСОБА_15 був допитаний судом ще в судовому засіданні 04 липня 2023 року, тобто задовго до подій, які розслідуються у вказаному прокурором кримінальному провадженні. Про допит інших експертів у кримінальному провадженні жоден із учасників судового розгляду не клопотав. Отже, ніяких не допитаних судом експертів, як про це зазначає у клопотанні прокурор, взагалі не існує. Що ж стосується посилання прокурора на наявність вищезгаданого кримінального провадження № 0000629 від 19 вересня 2023 року за ч. 2 ст. 361, ст. 386 КК України, - з часу початку досудового розслідування пройшло майже 6 місяців. Цього часу цілком достатньо для перевірки версії сторони обвинувачення щодо ймовірної причетності ОСОБА_3 до подій кримінального правопорушення, яке розслідується. Проте, жодних відомостей на підтвердження цього прокурором суду не надано. Та жодних слідчих або процесуальних дій за участі ОСОБА_3 у вказаному провадженні не проведено. Крім того, раніше судом встановлювалося існування вказаного ризику, у тому числі, і з тих мотивів, що сторони ще можуть заявити клопотання про повторний допит експерта судом. У сторони захисту відсутні підстави для заявлення клопотання про повторний допит експерта. Враховуючи мету застосування запобіжного заходу - запобігти встановленим ризикам, та те, що саме прокурор заявив про необхідність взяття ОСОБА_3 під варту з метою перешкодити можливим спробам тиску на експерта ОСОБА_15 , логічно було б очікувати від сторони обвинувачення вчинення дій, спрямованих на зменшення рівня існування ризику. У даному випадку, - повторний допит експерта, якщо у цьому є потреба. Проте, не дивлячись на те, що ці обставини є підставою для тримання ОСОБА_3 під вартою вже протягом тривалого періоду часу - з 20 вересня 2023 року, коли судом було призначено багато судових засідань, прокурором клопотання про повторний допит експерта ОСОБА_15 не заявлялося, отже є очевидною та обставина, що необхідність його повторного допиту відсутня. Наведене свідчить, що ризик впливу на експерта настільки істотно зменшився, що доводи про його існування та теперішній час € нічим не обґрунтованим припущенням. Ризик продовжувати кримінальне правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення згідно клопотання прокурора обґрунтовується фактом того, що підозрюваний має стійкі та проросійські погляди, не підтримує діючу владу на території України. Отже, прокурор знов посилається на нічим не підтверджені недостовірні припущення, на які вже посилався. ОСОБА_3 є пенсіонером, має постійне місце мешкання в м. Дніпро, сталі соціальні зв`язки в місці постійного проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружину, яка хворіє на серйозні захворювання, є особою призивного віку. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_3 було продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 жовтня 2023 року з визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 536800 гривень. 04 вересня 2023 року ОСОБА_3 було звільнено з-під варти у зв?язку із внесенням визначеної судом застави, отже з цього часу він перебував під запобіжним заходом у вигляді застави. Після звільнення з-під варти ОСОБА_3 у найкоротший строк з?явився до уповноваженого органу Національної поліції, де йому було вдягнуто електронний засіб стеження, а також до органу Державної міграційної служби, яким було анульовано його дійсний паспорт для виїзду за кордон. За час перебування на волі обвинувачений ОСОБА_3 з?являвся на всі виклики суду, не виїжджав за межі м. Дніпра та не вчиняв жодних дій, які б свідчили про порушення умов застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді застави. Таким чином, навіть якщо припустити, наявності на даному етапі судового розгляду відомостей на користь існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та того, що все ще існують встановлені попередньою ухвалою суду ризики, цілком можливе їх запобігання шляхом застосування іншого, більш м?якого запобіжного заходу, не пов?язаного із позбавленням волі, наприклад, цілодобового домашнього арешту або застави з покладенням обов?язків, визначених у п.п. 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_16 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Суду пояснив, що в грудні СБУ було відомо про вчинення кримінального правопорушення, і можливо було провести НСРД, однак на даний час відсутня будь-яка інформація щодо вчинення ОСОБА_3 державної зради. Крім цього, ОСОБА_3 працюючи мав доступ до державної таємниці. Сторона обвинувачення викривила обставини щодо виїзду до РФ, оскільки сторона обвинувачення говорить, що ОСОБА_3 виїжджав саме задля проведення зустрічей із працівниками ФСБ РФ. Стороною обвинувачення не було сформульовано, яка саме небезпека в діях ОСОБА_3 вбачається.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Суду пояснила, що прокурор вказує у своєму клопотанні, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення під час дії воєнного стану, однак остання переписка відбулася в січні 2022 року. Воєнний стан було введено в Україні 24 лютого 2022 року. ОСОБА_3 знищив свій закордонний паспорт при працівниках паспортного столу, про що й була надана відповідна довідка. Виїхати за межі України ОСОБА_3 не матиме змоги, оскільки в Україні діє воєнний стан. Жодного суспільного інтересу до вказаного кримінального провадження не має.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку своїх захисників.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надане суду клопотання, заперечення та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесені запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 176, ч. 1 ст. 183 КПК України одним із видів запобіжних заходів є тримання під вартою. Цей запобіжний захід є винятковим та застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 КПК України.

У частині 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 02 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Підставою для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам.

Частиною 1 ст. 335 КПК України визначено, що під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи положення ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ст. 177 КПК України.

При розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , судом оцінюються усі ризики зазначені прокурором у своїх клопотаннях у сукупності.

Суд виходить з вірогідності причетності обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що обвинувачений може переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 111 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , є тяжкими кримінальними правопорушення та, відповідно, передбачають призначення покарання у вигляді: позбавлення волі на строк від трьох до семи років та від дванадцяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказане покарання, в разі визнання ОСОБА_3 винуватим, повинне бути призначене до реального відбування без можливості застосування правил ст. 75 КК України, що в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватись від суду. Така правова позиція відповідає практиці ЄСПЛ. Зокрема в рішенні від 26 червня 2001 року у справі «Іlijkov v. Bulgaria» (§ 80, заява № 33977/96) суд зазначив, що суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Разом із цим, обвинувачений, розуміючи складність проведення судового розгляду в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України та, враховуючи можливо набуті ними зв`язки з представниками іноземної держави, а саме Російської Федерації, може переховуватись від суду, зокрема на території Російської Федерації чи тимчасово окупованих частинах території України, а тому існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд зазначає, що посилання прокурора на вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України під час дії воєнного стану, не може бути взятим судом до уваги, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження, а саме витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000092, заява про повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення зазначена - 02 грудня 2021 року, що в свою чергу спростовує доводи прокурора викладені у своєму клопотанні в цій частині.

Суд повторно зазначає, що посилання прокурора у своєму клопотанні на те, що обвинувачений ОСОБА_3 має проросійські погляди та не визнає діючої влади в Україні, не беруться до уваги, оскільки жодних доказів про наявність вказаних фактів прокурором в судовому засіданні суду надано не було.

Про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, суд зазначає наступне.

На користь наявності вказаного ризику свідчить й суть пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, а саме те, що останній, згідно пред`явленого обвинувачення, на протязі тривалого часу здійснював спілкування з представником іноземної держави та передавав йому відповідну інформацію.

Інші, більш-м`які запобіжні заходи, пов`язані з вільним доступом обвинуваченого до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, у тому числі з представником іноземної держави, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на цьому його етапі.

Здійснення контролю з боку правоохоронних органів за діяльністю ОСОБА_3 щодо використання мобільного телефону, комп`ютера, мережі Інтернет або ж мобільних застосунків є об`єктивно неможливим в умовах більш м`яких запобіжних заходів.

Що стосується наявності ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Так, наявність вказаного ризику прокурором у своєму клопотанні обґрунтовується тим, що СВ УСБУ у Дніпропетровській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000629 від 19 вересня 2023 року за ч. 2 ст. 361 КК України за фактом того, що ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами здійснили несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж з метою знищення, підробки, спотворення змісту інформації, що оброблюється та передається у таких системах та мережах, а саме за допомогою месенджеру «Viber» у мережі оператора телекомунікаційних послуг ТОВ «лайфселл».

Між тим, прокурором не надано будь-яких доказів на підтвердження здійснення досудового розслідування за даним кримінальним провадженням.

В свою чергу, в судовому засіданні, яке відбулося 15 квітня 2024 року було задоволено частково клопотання сторони захисту та витребувано з СВ УСБУ у Дніпропетровській області інформацію щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000629 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2023 року. Вказана ухвала суду була направлена на адресу СВ УСБУ у Дніпропетровській області як елетронною поштою, так і поштовою кореспонденцією, однак станом на час розгляду клопотання прокурора жодних відомостей на виконання вказаної ухвали суду, надано не було.

Окрім цього, слід зазначити, що речові докази, які були предметом вчинення кримінального правопорушення зберігаються стороною обвинувачення в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України до набрання чинності вироком суду, доступ до яких є обмеженим, а тому посилання прокурора щодо можливості їх знищення не є можливим.

Що стосується посилання прокурора на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_3 , слід зазначити про те, що під час судового розгляду була допитана свідок ОСОБА_10 , від допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_17 прокурор відмовився та його відмова була прийнята судом. Що стосується свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , то відповідно до ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2023 року, допит вказаних свідків визнано судом неможливим з причин неможливості встановлення місця перебування останніх. Окрім цього, в судовому засіданні було допитано експерта ОСОБА_15 , який, будучи під присягою, надав свої пояснення щодо проведеного експертного дослідження. Жодних клопотань щодо допиту інших осіб стороною обвинувачення заявлено не було, а тому вказаний ризик у цій частині на даний час відсутній.

Посилання прокурора у клопотанні, як на підставу наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність в провадженні СВ УСБУ у Дніпропетровській області об`єднаного кримінального провадження № 0000629 від 19 вересня 2023 року за ч. 2 ст. 361, ст. 368 КК України, зокрема, за фактом примушування експерта до давання завідомо неправдивих показань у даному кримінальному провадженні, судом не приймається до уваги, оскільки прокурором жодних підтверджень проведення будь-яких слідчих дій щодо розслідування вказаного кримінального провадження, як вже було зазначено, суду надано не було, як і не було виконано ухвалу суду від 15 квітня 2024 року про надання витребовуваних відомостей, а тому вказане посилання не може бути беззаперечним фактом наявності вказаного ризику.

Що стосується посилання сторони захисту на відсутність у даному кримінальному провадженні суспільного інтересу, суд зазначає наступне.

Відсутність в засобах масової інформації відомостей про стан розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченої особи, не може свідчити про відсутність суспільного інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ст. 29 Закону України «Про Інформацію», предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману. шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 420/8512/20 наголосив, що «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, котра має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає загальнодержавне значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчий процес (референдум), обороноздатність держави, її суверенітет, найвищі соціальні цінності, визначені Конституцією України, тощо.

Також, не слід ототожнювати суспільний інтерес як цікавість, та суспільний інтерес, як більш широке поняття, яке включає в себе потреби суспільства, які пов`язані з обороноздатністю держави, її суверенітетом, безпечним життям.

В даному кримінальному провадженні наявним суспільний інтерес, оскільки кожен громадян України має право на безпечне життя та мирне існування.

Безпека - це стан захищеності життєво важливих інтересів особистості, суспільства і держави від внутрішніх і зовнішніх загроз. Безпека життєдіяльності - це створення умов безпечного існування людини в навколишньому середовищі.

Одним із способів реалізації права на безпеку людини, є сукупність правових заходів та інструментів, як в межах міжнародного, так і національного права.

Віднесення безпеки, її певних складових до невід`ємних прав людини не випадкове. Воно показує становлення до неї як до реальної цінності, яка має суттєве значення для життєдіяльності соціальних організмів, тобто безпека - це одна з найнеобхідніших потреб людини.

Таким чином, обставини вчинення даного кримінального правопорушення свідчать про наявну загрозу для суверенітету України, що в свою чергу може негативно вплинути на безпеку громадян України, а саме небезпеки для життя людини, яке є найбільшою цінністю, а тому посилання сторони захисту не береться судом до уваги.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про визначення відносно обвинуваченого ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає наступне.

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну обставин підозри, зміну або зменшення встановлених ризиків та впливають на виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому суд на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу судового розгляду.

Тому, при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу суд має виходити з того, чи доводить особа, яка подала відповідне клопотання, наявність обставин, які безпосередньо можуть вплинути на висновок про зміну, зменшення встановлених ризиків кримінального провадження.

При цьому, такі обставини мають бути новими, тобто такими, які з`явилися після постановлення попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу, але не були відомі суду.

Проаналізувавши клопотання сторони захисту, суд приходить до наступного висновку.

Так, виходячи із заперечень, які були заявлені стороною захисту в судовому засіданні, сторона захисту висловлює незгоду із ухвалою суду про зміну запобіжного заходу та продовження строку дії такого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , тобто із висновками суду, які були викладені в попередніх ухвалах суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У той же час, така незгода не може бути сама по собі підставою для визначення альтернативного запобіжного заходу або ж його зміни, а сторона захисту не була позбавлена права оскаржити відповідні рішення суду до апеляційного суду.

Так, вказані ухвали суду були предметом розгляду Дніпровського апеляційного суду та були залишені без змін. Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду під час перегляду вказаних ухвал суду погодилась із наявністю ризиків такого рівня, які можуть бути нівельовані саме із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо посилання сторони захисту на бездоганну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 під час застосування до нього альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд зазначає наступне.

Незважаючи на те, що до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано судом ухвалою суду від 31 серпня 2023 року альтернативний запобіжний захід, стороною обвинувачення було встановлено та доведено наявність ризиків, які стали підставою для зміни запобіжного заходу із застави на тримання під вартою, а тому можливо дійти до обґрунтованого висновку, що запобігти тому рівню ризиків, які існують на сьогодні, може виключно запобіжний захід - тримання під вартою.

Крім того, слід зазначити, що посилання сторони захисту про зменшення ризиків зі спливом часу не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сам по собі сплив часу не є беззаперечним чинником, що обумовлює зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а судом має надаватися оцінка усім, без винятку, обставинам, які виникають, існують або змінюються під час судового розгляду.

Окрім цього, ОСОБА_3 , відповідно до пред`яленого останньому обвинувачення, протягом тривалого періоду часу здійснював спілкування із представником іноземної держави, а саме Російської Федерації. Окрім цього, ОСОБА_3 , міг виконувати завдання представника іноземної держави, здійснювати передання інформації про працівників правоохоронних органів, які на момент передання такої інформації працювали на відповідальних посадах в правоохоронних органах, при цьому зазначаючи їх місця проживання та іншої інформації, яка носить особистий характер.

Таким чином, в разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, маючи вільний доступ до мобільного телефону, комп`ютерної техніки, мережі Інтеренет та мобільних додатків, може продовжувати вчиняти дії щодо продовження вчинення кримінального правопорушення або ж вчинення нового кримінального правопорушення, що у свою чергу може призвести до розголошення відомостей щодо діючих працівників правоохоронних органів та інших підрозділів правоохоронних органів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандатри охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летьє проти Франції»).

Крім того, відповідно до уставленої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Оскільки, відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, на сьогодні в країні діє воєнний стан та тривають бойові дії, суд вважає, що в такому випадку з урахуванням встановлених ризиків та можливих наслідків, такий запобіжний захід як тримання під вартою, є виправданим.

Між тим, виключно суспільний інтерес, на думку суду, не завжди може превалювати над свободами окремого громадянина, тому суд вирішує питання необхідності та достатності виду та строку запобіжного заходу, виходячи з існуючих ризиків, їх співвідношення та вагомості порівняно з цілями, які можуть бути досягнуті шляхом обмежень прав та свобод окремого громадянина.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого іншого альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_3 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому, застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих діянь, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу з урахуванням ризиків, встановлених судом слід продовжити на 30 днів.

Тому, беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні кримінальних правопорушень, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на інші не пов`язані з триманням під вартою, тому у задоволенні клопотання сторони захисту про визначення альтернативного запобіжного заходу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 25 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання сторони захисту про визначення альтернативного запобіжного заходу, або ж застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1