Справа № 183/9/24
Провадження № 1-кп/183/1459/24

У Х В А Л А
03 травня 2024 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження
Під час підготовчого судового засідання по кримінальному провадженню
ст. 284 КПК України немає; підстав для повернення обвинувального акту відповідно до вимог п.3.ч.3.ст.314 КПК України не встановлено;обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в тому числі з огляду на висновки викладені в ухвалі Дніпропетровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.04.2024 щодо відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України. Дане кримінальне провадження підсудне Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Потерпілий в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву про проведення підготовчого судового засідання без його участі.
Суд, з урахуванням думки всіх учасників судового провадження, вважав за можливе проведення підготовчого судового засідання за його відсутності.
В підготовчому судовому засіданні прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження строку застосування обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Обґрунтовуючи клопотання прокурор зазначив про існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5, ст. 177 КПК України, що враховувалися при обранні та продовженні строку запобіжного заходу, та які не змінилися та продовжують існувати, тому продовження строку запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.
Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, з огляду на його необґрунтованість.
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 , кожен окремо заперечували проти задоволення клопотання прокурора, у зв`язку з його необґрунтованістю.
В свою чергу, захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заявили клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт з 23 год. 00 хв. до 06:00 год., із покладенням на обвинувачених обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема: повідомляти слідчого прокурора чи суд про заміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування в будь-якій формі з потерпілим.
Обґрунтовуючи заявлене клопотання ОСОБА_4 зазначила про належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 під час перебування під цілодобовим арештом, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні дружини, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, наявністю пропозиції щодо офіційного працевлаштування обвинуваченого юристом на ТОВ «Юніон Агро».
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника ОСОБА_4 в повному обсязі.
Порушуючи питання перед судом про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 зазначила про недоведеність прокурором підстав для продовження обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, зазначила про відсутність будь-яких доказів, щодо порушення ОСОБА_7 умов виконання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, готовністю підприємством ТОВ «Ласунка» працевлаштувати останнього.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника ОСОБА_6 в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотань захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на арешт на певний період доби через їх безпідставність та необґрунтованість. Крім того зазначив, що ОСОБА_5 працевлаштований був лише протягом трьох кварталів 2007 року в ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, два квартали 2023 року працював у відділі освіти Новомосковського РДА, та виявив побажання працевлаштуватись лише під час перебування під цілодобовим домашнім арештом, що ставить під сумнів реальність наміру працевлаштуватись. З тих же підстав, прокурор заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_6 , зазначивши, що ОСОБА_7 працював лише протягом трьох місяців 2018 року у ТОВ «Дніпро-Будсервіс» та, на думку прокурора, використовує цю обставину для ініціювання питання про зміну запобіжного заходу щодо нього.
Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотань прокурора про продовження строку запобіжного заходу та клопотань захисників
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про зміну обраного ОСОБА_5 та ОСОБА_7 запобіжного заходу, прийшов до наступних висновків.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , суд вважає, що на цей час є всі підстави для його задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1, 6 ст.181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.
Так, ухвалами Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.11.2023, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який неодноразово продовжувався. Останній раз ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.03.2024 строком по 05.05.2024 включно.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1,3,5 ст. 177 КПК України.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , суд виходить з того, що останні обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого у разі визнання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 винуватими, останнім загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років. Тому, розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , а також враховуючи обставини безпосередньо після вчинення злочину, щодо спроби уникнути переслідування, яке проводилось працівниками поліції, свідчить що останні можуть переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.
У зв`язку з цим суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п.п. 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_8 ; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки останній вказував на систематичні погрози застосування насильства з боку обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_9 і на цей час потерпілий та свідки безпосередньо судом не допитані, що дає обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які схильні до вчинення протиправних діянь, можуть незаконно впливати на потерпілого та свідків, з метою зміни їх показів, чи відмови від показів.
З огляду на викладене вище, суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого
п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства на стадії судового розгляду даного кримінального провадження.
Судом враховано аргументи, які наводилися захисниками ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у клопотанні про заміну запобіжного заходу на арешт у певний період доби щодо наявності міцних соціальних зав`язків, відсутності порушень умов цілодобового арешту, бажання працевлаштуватись, проте в даному випадку суд приходить до переконання, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_10 в повній мірі відповідатиме меті, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Вирішуючи клопотання захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт на певний період доби, суд зазначає про наступне.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 201 КПК захисник підозрюваного, до якого застосовано запобіжний захід, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу. Згідно з ч. 4 цієї статті таке клопотання розглядається слідчим суддею згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
При цьому, кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.
Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.
Отже, суд виходить з того, чи доводить особа, яка подала відповідне клопотання, наявність обставин, які безпосередньо можуть вплинути на висновок, зокрема, про зменшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають вони на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
При цьому, такі обставини повинні бути новими, тобто які з`явилися після постановлення попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу, або не були відомі суду.
Як вбачається зі змісту клопотання захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_7 обґрунтування відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, серед іншого, зводиться до відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема наявністю: місця реєстрації та місця фактичного проживання; позитивної характеристики за місцем фактичного проживання; складом сім`ї, що свідчить про міцні соціальні зв`язки; відомостями про участь у волонтерській діяльності; перебуванням у РО «Релігійна громада «Мусульмани Дніпра», де характеризується з позитивної сторони, відсутністю порушень під час перебування під цілодобовим домашнім арештом.
Суд зауважує, що вказані в більшості документи вже були предметом дослідження під час продовження строку застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту на стадії досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, а отже не є новими.
Суд, не може погодитись із твердженням захисників обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Так, суд, при продовженні існування ризику переховування ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду виходив із комплексу обставин, зокрема тяжкості кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_5 , обставин кримінального правопорушення, в тому числі його поведінки після вчинення злочину. Зазначені обставини, на переконання суду, продовжують існувати.
Існування ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, пов`язане з процедурою передбаченою ст. 95 КПК України щодо отримання показань від осіб, які є потерпілою, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої суд може обґрунтувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав. З огляду на це, ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків, продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від потерпілого, свідків та дослідження їх судом.
Доводи захисників обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щодо належної поведінки обвинувачених під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, на думку суду не можуть бути самостійною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки належна процесуальна поведінка підозрюваного фактично забезпечується саме мірою та обмеженнями запобіжного заходу.
Отже, заявлені клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт на певний період доби задоволенню не підлягають.
Під час підготовчого судового засідання, захисником ОСОБА_4 заявлено клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_11 від 13.10.2023, на автомобіль марки «Honda» моделі «Accord» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключі від замка запалення цього автомобілю в частині заборони користування вказаним майном.
Мотивуючи вказане клопотання, захисник ОСОБА_4 зазначила про поступове псування автомобілю, вилученого під час затримання обвинуваченого ОСОБА_5 , на майданчику для зберігання транспортних засобів, який був вилучений та на який накладено арешт. Крім того зазначено про необхідність забезпечення можливості обвинуваченому ОСОБА_5 їздити на роботу та забезпечувати таким чином фінансову стабільність його сім`ї.
Вказане клопотання підтримано обвинуваченим ОСОБА_5 в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення про скасування арешту на зазначений вище автомобіль, оскільки він є речовим доказом у кримінальному провадженні, який може , у разі ухвалення вироку, забезпечити виконання покарання, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України у виді конфіскації майна.
Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 просили вказане клопотання задовольнити.
Суд, вислухавши думки учасників, вивчивши подане клопотання про часткове зняття арешту з автомобілю, вважає за необхідним відмовити у задоволенні, з огляду на наступне.
Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.10.2023 накладено арешт на автомобіль марки «Honda» моделі «Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключі від замка запалення цього автомобілю шляхом заборони відчужувати, використовувати, розпоряджатися будь-яким особам зазначеним майном. Вказаний вище транспортний засіб належить ОСОБА_5 на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Згідно зі ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Як з`ясовано в судовому засіданні, вказаний автомобіль марки «Honda» моделі «Accord» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключі від замка запалення цього автомобілю визнані речовими доказами по справі.
Слід зазначити, що санкція ч.4 ст. 189 КК України, яка інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 , передбачає покарання у виді позбавлення волі з конфіскацію майна.
Отже, питання про долю речових доказів, з урахуванням положень ст. 100 КПК України та можливого призначення покарання, вирішується судом під час ухвалення остаточного судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Крім того, згідно з ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Таким чином, до ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, суд не має права вирішувати питання щодо долі речового доказу - автомобілю марки «Honda» моделі «Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключів від замка запалення цього автомобілю.
За таких обставин, суд вважає, що питання щодо скасування арешту автомобілю марки «Honda» моделі «Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключів від замка запалення цього автомобілю, який належить ОСОБА_5 , можливо вирішити виключно під час ухвалення судового рішення, яким закінчується провадження, оскільки даний транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні, доля якого вирішується у відповідності до положень ст. 100 КПК України, що узгоджується з приписами ч. 4 ст. 174 КПК України.
Під час вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду даного кримінального провадження, захисником ОСОБА_4 подана в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України скарга на дії слідчого про визнання дій та бездіяльності слідчого
СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 незаконними, у зв`язку з неналежним розглядом клопотання про проведення слідчих дії у кримінальному провадженні за її участі від 13.10.2023.
Також, захисником ОСОБА_6 подано наступні скарги:
-на дії слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 щодо відмови ОСОБА_7 у праві на отримання кваліфікованої медичної допомоги;
-на дії слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , щодо відмови ОСОБА_7 у праві на захист та обмеження його прав у змагальності сторін під час досудового розслідування.
Обвинувачений ОСОБА_5 та ОСОБА_13 підтримали в повному обсязі скарги захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_14 .
Прокурор ОСОБА_3 просив скарги захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_14 долучити до матеріалів справи та розглянути їх під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
Суд, вирішуючи скарги захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , вислухавши думки учасників судового провадження, вважає необхідним вирішити їх наступним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Стаття 307 КПК України визначає перелік рішень лише слідчого судді, які можуть бути ним постановлені за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування.
В той же час правилами статей 314-316 КПК України не врегульовано питання розгляду під час підготовчого провадження в суді скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, як і не визначено переліку рішень суду, які можуть бути ним постановлені за результатами розгляду скарг в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України.
Крім того, ч. 2 ст. 291 КПК України забороняє надання суду до початку судового розгляду будь-яких документів саме стороною обвинувачення, крім передбачених зазначених статтею, а тому суд вважає слушною думку прокурора ОСОБА_3 який вважав неможливим розгляд по суті скарг захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , оскільки для прокурора, на відміну від захисника, є заборона долучати оригінали документів, зібраних під час досудового розслідування, до початку судового розгляду.
Викладене свідчить про те, що для обґрунтування вирішення скарг захисників
ОСОБА_4 , ОСОБА_6 суду необхідно дослідити відповідні матеріали кримінального провадження, що суд не може зробити на стадії підготовчого розгляду.
За таких обставин скарги на дії слідчого, в межах компетенції суду, підлягають прийняттю до розгляду у межах кримінального провадження з подальшим їх розглядом за наслідками судового кримінального провадження.
Таким чином, надання оцінки суті скарг захисників на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування виходить за межі повноважень суду під час підготовчого розгляду, однак такі доводи сторони захисту будуть оцінені судом під час винесення остаточного рішення у справі.
Керуючись ст. ст.174, 181,314-316,369,371,372,376 КПК України,
У судове засідання викликати всіх учасників судового провадження.
Клопотання прокурора Новомосковської окружної прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 01.07.2024 включно з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , та покладенням на нього обов`язків строком по 01.07.2024 включно:
1)прибувати до суду за першою вимогою;
2)не відлучатися із місця проживання цілодобово, окрім випадків повітряної тривоги, в разі якої обвинувачений може покинути місце проживання для укриття в найближчому сховищі для збереження свого життя, а також випадків звернення до медичної установи для отримання лікування за умови попереднього повідомлення про такі дії суду;
3)повідомляти суд про зміну місця свого проживання;
4)утримуватися від спілкування в будь-якій формі з потерпілим та свідками.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 01.07.2024 включно з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , та покладенням на нього обов`язків строком по 01.07.2024 включно:
1)прибувати до суду за першою вимогою;
2)не відлучатися із місця проживання цілодобово, окрім випадків повітряної тривоги, в разі якої обвинувачений може покинути місця проживання для укриття в найближчому сховищі для збереження свого життя, а також випадків звернення до медичної установи для отримання лікування за умови попереднього повідомлення про такі дії суду;
3)повідомляти суд про зміну місця свого проживання;
4)утримуватися від спілкування в будь-якій формі з потерпілим та свідками.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 , - відмовити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 , - відмовити.
В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту з автомобіля марки «Honda» моделі «Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , є ОСОБА_5 , накладеного ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.10.2023, - відмовити.
Скаргу захисника ОСОБА_4 на дії та бездіяльність слідчого під час досудового розслідування від 01.05.2024 та скарги захисника ОСОБА_6 на дії слідчого під час досудового розслідування від 03.05.2024, прийняти до розгляду у межах судового розгляду кримінального провадження.
Згідно зі ст. 317 КПК України роз`яснити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання.
Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_15