Справа № 503/1625/23
Провадження № 1-кп/503/40/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000451 від 29.06.2023 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Первокостантинівка Чаплинського району Херсонської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, військовослужбовця військової служби, призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 у лютому 2022 року під час мобілізації, який на час вчинення інкримінованого правопорушення займав посаду стрільця-снайпера 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», має статус учасника бойових дій,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 25.02.2022 року ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 року №60/НСТ солдата запасу ОСОБА_5 з 25.02.2022 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця-снайпера 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат»,

Відтак, з 25.02.2022 року, тобто з моменту відправлення до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня продовжив виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Проте, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби, призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 у лютому 2022 року під час мобілізації у військову частину НОМЕР_1 , займаючи посаду стрільця-снайпера 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9, 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 «Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами), строк дії якого продовжено і який діє на теперішній час, 13.04.2023 року о 08 годині 00 хвилин, вчасно не з`явився до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби до 21 години 00 хвилин 08.11.2023 року, проводячи його на власний розсуд, не пов`язуючи з обов`язками військової служби.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, за кваліфікуючими ознаками, нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану (крім строкової служби).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, при цьому не оспорюючи фактів викладених у обвинувальному акті та повідомив, що у вищезазначені час та дату без поважних причин не з`явився до місця несення служби. При цьому, він щиро розкаявся у вчиненому.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, суд, з`ясувавши думку учасників судового засідання, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого, відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують його особистість. Обвинуваченому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують його особистість, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за кваліфікуючими ознаками, нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану (крім строкової служби), доведена у повному обсязі.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, його щире каяття в скоєному та активну участь у розкритті кримінального правопорушення, що є пом`якшуючими обставинами в розумінні ст.66 КК України, відсутність обтяжуючих обставин, а також те, що останній неодноразово заохочувався військовим командуванням інших військових частин, де попередньо проходив військову службу протягом 2016-2018 років.

Відповідно до довідок військово-лікарських комісій №19/41 від 24.02.2022 року та від 30.11.2023 року №9271 ОСОБА_5 є приданим до військової служби.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ч.1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Натомість, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, під час військового збройного вторгнення військ Російської Федерації, в час коли держава Україна, її суверенітет та територіальна цілісність перебували під загрозою, в час ведення активних бойових дій та постійних ракетних обстрілів, в період дії воєнного стану, коли жителі країни, зокрема особливо незахищені жінки, діти та особи похилого віку, потребували невідкладного захисту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно протягом тривалого часу з 13.04.2023 року по 08.11.2023 року, тобто більше ніж 6 місяців, не з`являвся до місця несення служби без поважних причин.

Ці обставини безумовно свідчать про ганебне ставлення обвинуваченого ОСОБА_5 до військової служби та військового обов`язку при наявності прямої загрози національній безпеці держави, коли від військовослужбовців особливо вимагається бути високо дисциплінованим та мати високу моральну і патріотичну свідомість, що підриває боєздатність Збройних Сил України в цілому.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 негативно характеризується за місцем несення військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, яке він вчинив, відноситься до категорії тяжких злочинів проти встановленого порядку несення військової служби.

За таких обставин, хоча й обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше неодноразово приймав участь у бойових діях та у зв`язку з цим заохочувався, має бойове (легке) поранення, звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не може вважатися необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, у зв`язку з цим ОСОБА_5 слід призначити реальне покарання у виді позбавлення волі, але в нижніх межах санкції, передбаченої ч.5 ст.407 КК України. Судом також не встановлені підстави й для застосування положень ст. 69 КК України.

Суд вважає, що призначення такого покарання у нижніх межах санкції статті буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Крім того, про неможливість застосування положень ст. 75 КК України у подібних ситуаціях неодноразово наголошував і Верховний Суд у постановах від 04.05.2023 у справі № 344/4817/22, від 07.02.2023, провадження №51-3759км22, від 22.12.2022, провадження № 51-3061км22.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, з метою виконання вироку та запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду, строк його тримання під вартою має бути продовжений до набранням вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.110, 368-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_5 до набрання вироку суду законної сили залишити без змін тримання під вартою, обчислюючи термін відбування призначеного покарання з моменту його фактичного затримання, тобто з 10.11.2023 року.

Зарахувати ОСОБА_5 до строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 10.11.2023 року до набрання вироком суду законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Кодимський районний суд Одеської області шяхом подання апеляційної скарги.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя

Кодимського районного суду ОСОБА_1