1Справа № 335/6662/23 1-кп/335/374/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження №0000808 від 23.05.2023 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 12.08.2022 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт, поставлений на облік 18.10.2022 Олександрівським РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області;

- 27.10.2023 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09.04.2024 року вирок в частині призначеного покарання змінено, призначено покарання за ч. 2 ст. 190 КК України з застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України у виді 2 років 20 днів позбавлення волі;

- 30.10.2023 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України 2 (двох) років 25 (двадцяти п`яти) днів позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

10.05.2023 року, приблизно о 4 годині 55 хвилин, ОСОБА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись поблизу торгівельного кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , підійшов до раніше незнайомої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка працює у вищезазначеному кіоску продавцем, та попрохав дати йому готівкою грошові кошти у розмірі 1000 гривень, натомість, він запевнив її, що здійснить переказ грошових коштів на її банківську карту.

Отримавши згоду, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_7 готівку у розмірі 1000 гривень двома купюрами номіналом 500 гривень, та електронну цигарку на 2500 тяг за 480 гривень, після цього ОСОБА_7 продиктувала номер своєї банківської картки, а ОСОБА_3 зробив видимість, що вводить номер у свій телефон, для перерахунку через мобільний додаток.

Після цього, ОСОБА_3 скориставшись неуважністю ОСОБА_7 , показав скріншот на екрані свого мобільного телефону, де було вказано, що очікується перерахунок грошових коштів.

Далі, ОСОБА_3 повідомив потерпілій, що поспішає, у випадку, якщо грошові кошти не надійдуть останній, залишив свій мобільний телефон, для зв`язку з ним. Після цього, ОСОБА_3 , пішов у напрямку вулиці Перемоги у м. Запоріжжі.

У подальшому, ОСОБА_7 , зрозуміла, що грошові кошти від ОСОБА_3 не надійдуть, та виявила відсутність грошових коштів двох купюр номіналом 500 гривень та електрону цигарку на 2500 тяг за 480 гривень.

Тим самим, ОСОБА_3 , діючи повторно, шляхом обману, заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 1480 гривень.

Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Крім того, 11.05.2023 року, у період часу з 11 по 12 години, ОСОБА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись поблизу торгівельного кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташований за адресою: АДРЕСА_4 , підійшов до раніше незнайомої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка працює у вищезазначеному кіоску баристою, та попрохав дати йому готівкою грошові кошти у розмірі 500 гривень, натомість, він запевнив її, що здійснить переказ грошових коштів у розмірі 500 гривень на її банківську карту.

Отримавши згоду, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_9 готівку у розмірі 500 гривень, після цього зробив видимість, що вводить номер банківської картки ОСОБА_9 у свій телефон, для перерахунку через мобільний додаток.

Після цього, ОСОБА_3 , скориставшись неуважністю ОСОБА_9 , показав скріншот на екрані свого мобільного телефону, де було вказано, що очікується перерахунок грошових коштів.

Далі, ОСОБА_3 повідомив потерпілій, що поспішає, у випадку, якщо грошові кошти не надійдуть, останній залишив свій мобільний телефон для зв`язку з ним. Після цього, ОСОБА_3 , пішов у напрямку вулиці Перемоги у м. Запоріжжі.

У подальшому, ОСОБА_9 , зрозуміла, що грошові кошти від ОСОБА_3 не надійдуть, та виявила відсутність грошових коштів однієї купюри номіналом 500 гривень.

Тим самим, ОСОБА_3 , діючи повторно, шляхом обману, заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 500 гривень.

Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Також, 12.05.2023 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , під час дії воєнного стану, який указом Президента України № 64/2022 введено на території України з 24 лютого 2022 року та в подальшому неодноразово продовжено, керуючись корисливим мотивом, діючи таємно, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна для особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння та його суспільно - небезпечні наслідки у вигляді посягання на майно потерпілої та бажаючи їх настання, знаходячись поблизу торгівельного кіоску, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , підійшов до раніше незнайомої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка працює у вищезазначеному кіоску продавцем, та замовив бургер та пляшку води, після цього запропонував розрахуватись за товар шляхом безготівкового розрахунку, на що остання погодилась.

Далі, ОСОБА_3 , взяв з дозволу потерпілої мобільний телефон ОСОБА_5 , та почав проводити з ним маніпуляції. Завершивши використання, ОСОБА_3 , повідомив, що грошових коштів у нього немає, повернув телефон разом з товаром та зник у невідомому напрямку.

Після цього, ОСОБА_5 , узявши свій телефон, виявила відсутність у ньому додатку «Приват 24». Завантаживши та увійшовши до додатку «Приват 24», ОСОБА_5 виявила списання грошових коштів у розмірі 5000 гривень на невідомий їй картковий рахунок.

Тим самим, ОСОБА_3 , діючи таємно, повторно, шляхом вільного доступу до телефону потерпілої, викрав через мобільний додаток «Приват 24» з банківської картки № НОМЕР_1 грошові кошти ОСОБА_5 у розмірі 5000 гривень, чим спричинив останній матеріальний збиток на вищевказану суму.

Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч. 2 ст. 190 КК України, визнав у повному обсязі та показав, що дійсно, за вказаних в обвинувальному акті обставин, він вчинив вказані кримінальні правопорушення. Зокрема ОСОБА_3 зазначив, що 10.05.2023 року, приблизно о 4 годині 55 хвилин, знаходячись поблизу торгівельного кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , підійшов до раніше незнайомої жінки, яка працює у вищезазначеному кіоску продавцем, та попрохав дати йому готівкою грошові кошти у розмірі 1000 гривень, та запевнив її, що здійснить переказ грошових коштів на її банківську карту. Отримавши від вказаної жінки готівку у розмірі 1000 гривень та електронну цигарку, остання продиктувала йому номер своєї банківської картки, а він зробив видимість, що вводить номер у свій телефон, для перерахунку через мобільний додаток. Після цього, скориставшись неуважністю жінки, показав скріншот на екрані свого мобільного телефону, де було вказано, що очікується перерахунок грошових коштів. Далі, він повідомив потерпілій, що поспішає, у випадку, якщо грошові кошти не надійдуть останній, залишив свій мобільний телефон, для зв`язку з ним. Після цього, пішов з місця події.

Крім того, пояснив, що 11.05.2023 року, у період часу з 11 по 12 години, знаходячись поблизу торгівельного кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , підійшов до раніше незнайомої жінки, яка працювала у вищезазначеному кіоску баристою, та попрохав дати йому готівкою грошові кошти у розмірі 500 гривень, натомість, він запевнив її, що здійснить переказ грошових коштів у розмірі 500 гривень на її банківську карту. Отримавши згоду, він отримав від вказаної жінки готівку у розмірі 500 гривень, після цього зробив видимість, що вводить номер банківської картки жінки у свій телефон, для перерахунку через мобільний додаток. Після цього, скориставшись неуважністю потерпілої, показав скріншот на екрані свого мобільного телефону, де було вказано, що очікується перерахунок грошових коштів. Далі, він повідомив потерпілій, що поспішає, у випадку, якщо грошові кошти не надійдуть, останній залишив свій мобільний телефон для зв`язку з ним. Після цього, пішов з місця події.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому складі кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав частково та показав, що він 12.05.2023 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, знаходячись поблизу торгівельного кіоску, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , підійшов до раніше незнайомої жінки, яка працювала у вищезазначеному кіоску продавцем, та замовив бургер та пляшку води, після цього запропонував розрахуватись за товар шляхом безготівкового розрахунку, на що остання погодилась. Далі, він взяв з дозволу потерпілої її мобільний телефон та почав проводити з ним маніпуляції, під час яких через мобільний додаток «Приват 24» з банківської картки потерпілої перевів грошові кошти у розмірі 5000 гривень на банківську картку своєї знайомої. Завершивши використання, він повідомив, що грошових коштів у нього немає, повернув телефон разом з товаром та пішов з місця події.

Свою вину визнає у тому, що дійсно заволодіння грошовими коштами потерпілої шляхом обману.

Слід зазначити, що показання обвинуваченого в частині вчинених кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190 КК України відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються в частині обвинувачення ОСОБА_3 за епізодами вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, які кваліфіковано, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

На підставі викладеного, пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 2 ст. 190 КК України визнане судом повністю доведеним, воно ніким не оспорюється.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

Не дивлячись на показання ОСОБА_3 щодо часткового визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ в даному провадженні з точки зору належності, допустимості, достовірності і в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин викладених в обвинувальному акті.

Так, допитана під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що 12.05.2023 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин вона знаходилась на своєму робочому місці в торгівельному кіоску, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , де працює продавцем, до неї підійшов раніше незнайомий ОСОБА_3 та замовив бургер та пляшку води, після цього останній запропонував їй розрахуватись за товар шляхом безготівкового розрахунку, на що вона погодилась.

Далі, вона передала ОСОБА_3 на його прохання свій мобільний телефон та він почав проводити з ним маніпуляції. Завершивши використання, ОСОБА_3 , повідомив їй, що грошових коштів у нього немає, повернув телефон разом з товаром та пішов у невідомому напрямку.

Після цього, вона взявши свій телефон, виявила відсутність у ньому додатку «Приват 24». Завантаживши та увійшовши до додатку «Приват 24», вона виявила списання грошових коштів у розмірі 5000 гривень на невідомий їй картковий рахунок.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.05.2023 року за № 0000810, слідує, що 23.05.2023 року до відділу поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від ОСОБА_5 , про те, що 12.05.2023 року невстановлена особа, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, під час дії воєнного стану, таємно викрала з банківської картки ПриваБанк , грошові кошти в сумі 5000 грн., чим завдала матеріального збитку ОСОБА_5 на вищевказану суму (ЖЄО № 11553 від 23.05.2023) (а.с. 100).

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 23.05.2023, ОСОБА_5 повідомила, що 12.05.2023 року в 17-00 год. невстановлена особа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_5 , шляхом вільного доступу, таємно викрала грошові кошти з банківської картки в сумі 5000 грн., чим завдала матеріального збитку (а.с. 101).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2023 та додатку до нього, ОСОБА_5 в присутності двох понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , впізнала особу під № 4 - ОСОБА_3 , який 12.05.2023 року викрав грошові кошти у розмірі 5000 грн. з банківської карти (а.с. 102-104).

Постановою слідчого від 30.05.2023 року банківська карта «Ukrsibbank» № НОМЕР_2 , належить ОСОБА_12 , визнана речовим доказом у кримінальному провадженні. Вказана банківська картка добровільно видана ОСОБА_12 (а.с. 105-107).

В ході тимчасового доступу до речей і документів від 18.07.2023 року отримана виписка по карті з деталізацією з АТ «УКРСИББАНК», на якій міститься інформація по картковому рахунку № НОМЕР_2 , та встановлено, що 12.05.2023 року о 16-36 на картку здійснено переказ у сумі 5000 грн. (а.с. 108-111).

Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи вище перелічені докази, як кожний окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупність вказаних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а також враховуючи практику ЄСПЛ, суд дійшов до переконання, що в цілому спосіб отримання доказів у даному кримінальному провадженні був справедливим, а відтак, вказані докази суд визнає належними, допустимими, достовірними та кладе їх в основу обвинувального вироку.

Покази потерпілої ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_3 таємно, шляхом вільного доступу до її телефону, викрав через мобільний додаток «Приват 24» з банківської карти її грошові кошти у розмірі 5000 грн. є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються з іншими письмовими доказами, які ретельно досліджені в ході судового розгляду, та не суперечать один одному.

Щодо тверджень обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він шляхом обману заволодів грошовими коштами потерпілої, то такі твердження не беруться судом до уваги з огляду на те, що в даному випадку зловживання довірою було лише способом отримання доступу до майна - мобільного телефону потерпілої, під час доступу до якого обвинувачений викрав через мобільний додаток «Приват 24» з банківської карти її грошові кошти у розмірі 5000 грн.

Версія обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він шляхом обману заволодів грошовими коштами потерпілої в повному обсязі спростовується ретельно дослідженими та проаналізованими вище зазначеними доказами в їх сукупності.

До того ж, таку версію обвинуваченого ОСОБА_3 суд розцінює як бажання уникнути кримінальної відповідальності за більш тяжке діяння, яке йому інкримінується.

Таким чином, проаналізувавши дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доведена в повному обсязі.

Відтак, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_3 , діючи таємно, повторно, шляхом вільного доступу до телефону потерпілої, викрав через мобільний додаток «Приват 24» з банківської картки № НОМЕР_1 грошові кошти ОСОБА_5 у розмірі 5000 гривень, чим спричинив останній матеріальний збиток на вищевказану суму, а тому його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України, судом встановлені наступні пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 обставини - визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

Разом з цим, суд не вважає, що дослідженими у справі доказами підтверджене пом`якшуюча обставина щире каяття, про яке зазначено у обвинувальному акті. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Під час допиту обвинувачений не демонстрував критичну оцінку своїй протиправній поведінці, та не зазначав про її протиправність, не виказував жаль та засудження своєї поведінки. Не вчиняв дій, направлених на відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 - суд не встановив.

Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є нетяжкими (ч. 2 ст. 190 КК України) та тяжким злочином (ч. 4 ст. 185 КК України); ставлення ОСОБА_3 до вчиненого; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він не одружений, має місце реєстрації та проживання, до затримання не працював, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, раніше судимий.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах, установлених у санкції ч. 2 ст. 190 та ч. 4 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі, оскільки, на думку суду, його виправлення і перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2023 за ч. 2 ст. 190 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, який ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09.04.2024 року змінений в частині призначеного покарання, з призначенням засудженому покарання у виді позбавлення волі у виді 2 років 20 днів, а також засуджений вироком Жовтневим районним судом м. Запоріжжя від 30.10.2023 за ч. 2 ст. 190 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України до 2 років 25 днів позбавлення волі.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження у цій справі злочини передбачені ч. 2 ст. 190 та ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_3 вчинив до постановлення вказаних вироків.

Тому в даному випадку суд призначає ОСОБА_3 остаточне покарання з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Міра запобіжного заходу в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_3 не обиралася.

Разом з цим, встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2023 року було визначено рахувати строк відбування покарання з 20.05.2023 року, з дня затримання відповідно до протоколу затримання. Таким чином, ОСОБА_3 з 20.05.2023 року до дня ухвалення вироку у цій справі відбуває покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2023 року.

З урахуванням викладеного, початок строку відбування покарання ОСОБА_3 на підставі ч. 4 ст. 374 КПК України слід рахувати з дня ухвалення вироку у цій справі, тобто з 17.04.2024 року, та відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 20.05.2023 року до дня ухвалення вироку у цій справі, тобто по 16.04.2024 року включно. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 219/911/19.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого запобіжний захід не обирався, відповідних клопотань від прокурора до суду не надходило, тому рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили судом не приймається.

Цивільні позови не заявлені.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі,

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі,

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2023 року та вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2023, який ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09.04.2024 року змінений в частині призначеного покарання, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком в порядку ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Зарахувати в строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2023 року, а саме з 20.05.2023 року по день ухвалення даного вироку, тобто 16.04.2024 року включно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 17.04.2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не застосовувати.

Речові докази: оптичний диск DVD-R з відеозаписами, долучений до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження; банківська карта «Ukrsibbank» № НОМЕР_2 , долучена до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження; виписка по карті з деталізацією по картковому рахунку № НОМЕР_2 , долучена до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України.

Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1