ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/463/24 Справа № 235/484/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2024 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Покровськ (Красноармійськ) Донецької області, громадянину України, не одруженому, маючому на утриманні двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючому, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 судимого:

-29.11.2023 року Димитровським міським судом Донецької області за ч.1 ст.309 КК України до одного року обмеження волі , на підставі ст..75 КК України звільнений з іспитовим строком на один рік,

обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів з 25 січня до 24 березня 2024 року включно;

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2024 року клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_11 , яке погоджено з прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , - задоволено; обрано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань(№4)» строком на 60 днів з 25 січня 2024 року до 24 березня 2024 року; на підставі ч. 3 ст. 183 КПК України, з дотриманням п.2 ч.5 ст.182 КПК України ОСОБА_8 встановлено заставу в вигляді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 гривень, які необхідно внести до сплину терміну тримання під вартою.

На зазначене рішення захисником адвокатом ОСОБА_7 , діючим в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати вищевказану ухвалу слідчого судді та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Зазначає, що місцевий суд не спростував тверджень сторони захисту щодо відсутності ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України

Наголошує, що підзахисний не був затриманий працівниками поліції, а добровільно прийшов до зали суду, де був взятий під арешт, не бажав і не бажає переховуватися від суду.

Звертає увагу, що підзахисний ОСОБА_8 не вчиняв та не вчиняє будь-яких спроб знищити, сховати чи спотворити будь-які річ чи документ, який має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Посилається на те, що його підзахисний не виражав та не виражає будь-яких спроб впливати на свідків, експертів у цьому кримінальному проваджені.

Зауважує, що підзахисний ОСОБА_8 є вихованою людиною, цілком усвідомлює невідворотність покарання та бажає працевлаштуватися, бути суспільно корисним.

Зазначає, до зазначеного інциденту, до кримінальної відповідальності не притягувався, має дружину, дітей та матір, яка потребує догляду та фінансового забезпечення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того,стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства».

У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так, апеляційним судом встановлено, що слідчим в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000440 від 14.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

24.01.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, - незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропної речовини, особою, яка раніше вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України.

Санкцією ч.2 ст.307 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, тобто ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який за законом є тяжким злочином.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим докази доводять обставини, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, і таке стверджується доказами, що долучені до клопотання слідчого, зокрема, протоколами огляду покупця від 06.10.2023; протоколом огляду грошових коштів від 06.10.2023; протоколом вручення спеціальних технічних засобів від 06.10.2023; протоколом про результати контролю за вчинення злочину від 06.10.2023; протоколом за результатами проведення НС(Р)Д- аудіо-, відеоконтролю особи від 06.10.2023; протоколом за результатами проведення НС(Р)Д- зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 06.10.2023; висновком судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/105-23/3984-НЗПРАГІ від 06.1 1.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 06.10.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 08.1 1.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 08.11.2023; іншими матеріалами кримінального провадження.

На переконання суду апеляційної інстанції зазначені докази в сукупності та з точки зору стороннього спостерігача дають підстави вважати можливим вчинення підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки слідчого судді про те, що у цьому кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів до судового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі ОСОБА_8 , який раніше судимий, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину і лише обраний слідчим суддею запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу, дані про особу ОСОБА_8 не зменшують або не усувають наявність ризиків в цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про доведеність слідчим та прокурором недостатності застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування.

При цьому, апеляційний суд повторно зауважує, що слідчим суддею обрано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який за своєю квінтесенцією є більш м`яким запобіжним заходом, про що фактично і просить захисник у своїй апеляційній скарзі.

Аналізуючи матеріали клопотання суд апеляційної інстанції, приходить до переконання про те, що слідчим суддею під час визначення розміру застави ОСОБА_8 правильно врахував тяжкість пред`явленої підозри, сімейний та майновий стан підозрюваного та обґрунтовано визначив такий в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд визнає доводи сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_8 не виражав та не виражає спроб спливати на свідків і експертів такими, які не заслуговують на увагу через їх необґрунтованість та надуманість.

Крім того, апеляційний суд визнає доводи апелянта щодо бажання підозрюваного ОСОБА_8 працевлаштуватися, піклуватися про дітей та матір і фінансово забезпечувати її, що останній раніше не притягувався до кримінальної відповідальності такими, які є надуманими та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки останній притягувався 29.11.2023 року Димитровським міським судом Донецької області до кримінальної відповідальності. При цьому, абстрактне бажання підозрюваного ОСОБА_8 працевлаштуватися, з`явилось лише на етапі обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та розцінюється судом, як таке, що не відповідає дійсності.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає клопотання слідчого про обрання тримання під вартою ОСОБА_8 та ухвалу слідчого судді про його задоволення законним та обґрунтованим, і не знаходить достатніх та належних підстав для задоволення апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2024 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді