ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000029 від 13.01.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із вищою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.162 КК України, -

встановив:

13 січня 2024 року, приблизно о 13:00 годині, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 , перебував за адресою: АДРЕСА_2 у своєї знайомої ОСОБА_6 . Вказана житлова квартира є комунальною, в якій також проживають інші мешканці, зокрема, ОСОБА_4 та її молодий чоловік ОСОБА_7 , які мешкають у сусідній кімнаті № 2.

ОСОБА_5 , знаходячись у вказаній квартирі, діючи умисно, на ґрунті неприязних стосунків, які склались у нього з ОСОБА_4 , які відбувались на побутовому рівні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи без дозволу на це законного володільця та користувача приміщення, за відсутності визначених законом підстав та в порушення встановленого законом порядку, а саме ст. 30 Конституції України, приблизно о 14:00 год. 13.01.2024 року, більш точний час не встановлено, відчинив двері, які не були зачинені на ключ, та незаконно проник до кімнати № 2 в комунальній квартирі, яка згідно договору дарування належить по праву приватної власності ОСОБА_8 , у якої знаходиться в володінні 320/1000 частин квартири АДРЕСА_3 , та користувачем якої є ОСОБА_4 та її молодий чоловік ОСОБА_7 .

Після того, як ОСОБА_5 проник до вищевказаною кімнати, він почав погрожувати ОСОБА_4 , перекинув стіл, на якому були розташовані особисті речі ОСОБА_4 , та правою рукою, стиснутою в кулак, наніс близько двох-трьох ударів в область голови останньої та правою ногою наніс ще приблизно три- чотири удари в область правої ноги ОСОБА_4 . Після чого ОСОБА_4 вибігла в коридор комунальної квартири і заховалась в туалеті, а ОСОБА_5 почав погрожувати фізичною розправою останній. ОСОБА_5 не бажаючи завершення конфлікту, вибив двері в приміщенні туалету, взяв ОСОБА_4 за волосся та почав волокти її по підлозі до її кімнати, попутно наносячи останній приблизно три чотири удари правою ногою в область стегна, та декілька ударів, точну кількість не надалося встановити, правою рукою в область голови, чим спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці правої верхньої повіки та на лівому стегні по передній поверхні у нижній третині, які згідно п. 2.3.5. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочину, які викладені в обвинувальному акті. Окрім того, зазначив, що щиро розкаявся, негативно відноситься до події та своєї поведінки, зробив висновки для себе, а також просив пробачення у потерпілої за свою поведінку.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_4 , доказів та документів, що стосуються особи обвинуваченого, а також тих, що стосуються речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_5 надав суду показання, що дійсно у зазначені в обвинувальному акті дату та час, перебував за місцем проживання його знайомої за адресою: АДРЕСА_4 . Приблизно о 14:00 год. він помилково зайшов до кімнати потерпілої, але розуміючи, що не має будь-якого права проходити далі, пройшов в кімнату та побачивши там потерпілу став наносити їй удари руками та ногою у місця та у кількості як зазначено в обвинувальному акті. Далі потягнув її за волосся з кімнати на коридор продовжуючи її бити. В якісь момент потерпіла вирвалась від нього та втекла. Також обвинувачений пояснив, що дуже жаліє про свій вчинок, він розуміє, що не вправі був так вчиняти, тим більш бити молоду дівчину, але тоді ним керував раптовий умисел. При цьому вибачився перед потерпілою.

Потерпіла ОСОБА_4 надала суду показання про те, що вона проживає разом зі своїм молодим чоловіком у комунальній житловій квартирі, кімната №2 за адресою: АДРЕСА_4 . Так, 13.01.2024 року вона знаходилась вдома, займалась хатніми справами, в цей час в її кімнату зайшов обвинувачений ОСОБА_5 та почав наносити їй удари, вона в свою чергу вимагала від останнього покинути приміщення. В подальшому, вона вибігла в коридор комунальної квартири та сховалась у вбиральні, проте обвинувачений вибив двері, схватив її за волосся та почав волокти її по підлозі до кімнати. Надалі, обвинувачений спіткнувся та впав, і вона змогла вибігти на вулицю, де набрала батьків, які викликали поліцію. Окрім того, потерпіла також підтвердила, що перед судовим засіданням обвинувачений ОСОБА_5 вибачився перед нею за свою поведінку. Також потерпіла заявила, що залишає на розсуд суду призначення міри покарання обвинуваченому, але вона не наполягає на реальному позбавленні його волі.

Згідно висновку експерта №80 від 15.01.2024 року на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_4 та даних медичної документації на неї, у потерпілої ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження, зокрема: синці в ділянці правої верхньої повіки, на лівому стегні по передній поверхні у нижній третині.

Зазначені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразились. Такими тупими предметами могли бути руки, ноги. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари та/або стиснення.

Враховуючи морфологічні особливості тілесних ушкоджень (синці синього кольору, з чіткими межами) слід вважати, що вони виникли приблизно за 2-3 доби до початку проведення обстеження, тобто могли бути спричиненні 13.01.2024 року.

Дані тілесні ушкодження, як окремо так і разом, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів та за цим критерієм згідно п.2.3.5 «правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, допитавши обвинуваченого та потерпілу, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірним, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла із застосуванням насильства.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисний злочин, направлений проти особистих прав та свобод людини і громадянина, який у відповідності до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

ОСОБА_5 є громадянином України, має місце реєстрації та постійного проживання, за яким характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, судимостей не має.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкції вважає, що ОСОБА_5 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 162 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді обмеження волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, усвідомлення останнім протиправності своєї злочинної поведінки, його позитивну поведінку після вчинення злочину, яка виразилась у визнанні винуватості та щирого каяття, дані про особу винного те, що він заявив суду, що негативно відноситься до подій, які стались, зробив для себе позитивні висновки та має намір виправитись та не вчиняти злочинів, що виглядало перед судом достатньо переконливо, а також думку потерпілої, яка не наполягала на реальному позбавленні волі обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_5 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Процесуальні витрати відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження у цій справі не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.162 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.162 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

25.04.2024

Єдиний унікальний номер справи: №522/4784/24

Номер провадження № 1-кп/ 522/2078/24

Головуючий суддя ОСОБА_1