Справа № 751/4649/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/245/24
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

05 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Чернігова, громадянину України, не працюючому, фактично проживаючому по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимому, обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 липня 2024 року, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням відомостей про особу підозрюваного, недостатньо міцні соціальні зв`язки, обставини вчинення кримінального правопорушення, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, як необґрунтовану, незаконну, невмотивовану та таку, що постановлена всупереч вимогам кримінального процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановити нову, якою обрати щодо його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Аргументує тим, що в судовому засіданні стороною обвинувачення на порушення вимог ст. 184 КПК України, не надано суду жодних доказів наявності заявлених у клопотанні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, всупереч вимогам ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя не виклав самі обставини, які б свідчили про існування ризиків, у розумінні ч. 1 ст. 177 КПК України, про недостатність застосування до вказаної особи більш м`якого, а ніж тримання під вартою, запобіжного заходу для запобігання ризикам, з посиланням саме на конкретні докази (у розумінні статей 84-87 КПК України).

В контексті практики Європейського суду, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральності, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У даному кримінальному провадженні психотропні речовини були знайдені в житловому приміщенні ОСОБА_6 в ході проведення обшуку 02 травня 2024року, при цьому, в порядку ст. 208 КПК України він не затримувався. Висновки експертів щодо вмісту та ваги психотропних речовин датуються 08 та 09 травня 2024 року, в той час, як повідомлення про підозру вручене ОСОБА_6 тільки 23 травня 2024 року, що також може вказувати про відсутність вагомих доказів причетності підозрюваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

До цього часу його підзахисний з`являвся до органів досудового слідства за всіма викликами, в тому числі для отримання повідомлення про підозру та клопотання про застосування запобіжного заходу, отже, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не збирався.

Щодо ризику впливати на свідків, то апелянт вказує на те, що всі допитані особи є наркозалежним, внаслідок чого можлива їх залежність не від підозрюваного, а від правоохоронних органів, а під загрозою притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Обґрунтування судом ризику вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення попередніми судимостями ОСОБА_6 не ґрунтується на нормах кримінального процесуального законодавства, адже докази, які стосуються судимостей підозрюваного або вчинення ним інших правопорушень, не є предметом розгляду цього кримінального провадження, відповідно до ст. 88 КПК України, є недопустимим на підтвердження винуватості підозрюваного.

Беручи до уваги те, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, на думку сторони захисту, необхідним є застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою фактичного місця проживання підозрюваного.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, вказали на відсутність заявлених у клопотанні ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , які не були підтверджені доказами під час розгляду клопотання, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінального правопорушення та обставини його вчинення, особу підозрюваного та його соціальний статус, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000658 від 01 березня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України

Як убачається з клопотання слідчого та матеріалів провадження під час здійснення досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_6 , маючи протиправний умисел, спрямований на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 29 квітня 2024 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці незаконно придбав кристалоподібну речовину загальною масою 58,666г, яку незаконно зберігаючи при собі, переніс до будинку АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав з метою подальшого збуту.

02 травня 2024 року, в період час з 00 год. 37 хв. до 04 год. 20 хв., працівниками поліції під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 та області було виявлено та вилучено кристалоподібну речовину блідо-жовтого кольору, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 34,323 г, яку він зберігав з метою збуту. Загальна маса вилученої в ОСОБА_6 особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) складає 40,866 г, що є особливо великим розміром, яку він зберігав з метою збуту.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів психотропних речовин і прекурсорів» (таблиця І, список №2 «Переліку наркотичних засобів психотропних речовин і прекурсорів») PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Відповідно до Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 серпня 2000 року №188 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29 липня 2010 року №634), PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) масою від 15, 0 г є особливо великим розміром.

23 травня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру в незаконному придбанні з метою збуту та незаконному зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) у особливо великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Долучені до клопотання матеріали кримінального провадження свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що на даній стадії досудового розслідування є підставою для розгляду клопотання про вирішення питання щодо обрання підозрюваній особі запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, вчиненого з корисливих мотивів (з метою збуту), яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, отже розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, ухилитися від явки до слідчого, прокурора та суду.

Наявність фактичного місця проживання, при тому, що офіційно ОСОБА_6 не працює, не гарантує належного виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не вказує на міцність його соціальних зв`язків, які б утримали його від подальшої протиправної поведінки.

При цьому, саме відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність роботи або інших джерел законного та стабільного прибутку, родини, дітей тощо, підвищують ризик того, що ОСОБА_6 може ухилитися від слідства та суду, як на цьому вірно наголосив слідчий.

Твердження захисника про те, що до постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 жодного разу не ухилявся від слідства, завжди прибував на виклик слідчого та прибув для отримання підозри та вручення клопотання про обрання запобіжного заходу, не приймаються до уваги.

Так, на час виклику до слідчого, станом до 23 травня 2024 року ОСОБА_6 не мав статусу підозрюваного, йому не оголошувалась підозра, отже, він не усвідомлював покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, тому не мав підстав для того, щоб вчинити спробу ухилитися від слідства.

На даний час, з 23 травня 2024 року ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, отже, саме це є тим фактором, який підвищує ризик його втечі, за відсутності встановлених обставин, які б стримували його від неналежної процесуальної поведінки.

Відсутність роботи або ж відомостей про отримання ОСОБА_6 доходів він іншої незареєстрованої або пасивної діяльності додатково підвищують ризик можливості продовження злочинної діяльності та переховування від органів досудового слідства.

Вказуючи на те, що посилання на попередні судимості в розумінні ст. 88 КПК України не є доказом винуватості підозрюваного, захисник залишив поза увагою той факт, що слідчий суддя в рамках розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу взагалі не вирішує питання винуватості підозрюваного, а лише надає оцінку доведеності заявленим стороною обвинувачення ризикам. В той час, як ризик це лише можливість вчинення того чи іншого вчинку, направленого на уникнення кримінальної відповідальності.

Отже, слідчий суддя вірно врахував відомості про те, що підозрюваний раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що в сукупності з іншими встановленими обставинами та даними про особу ОСОБА_6 вказують на сталу тенденцію вчинення обвинуваченим злочинів з метою отримання прибутку та усвідомлене нехтування загальноприйнятими соціальними нормами.

Ризик можливо впливу на свідків підтверджується тим, що підозрюваний знає свідків у кримінальному провадженні, які є наркозалежним особами отже, перебуваючи на волі може здійснювати на них тиск з метою зміни ними своїх показань на свою користь, використовуючи саме їх залежність, знайомство з ними та, як особа, яка можливо причетна до збуту психотропних речовин, використовувати свою перевагу на цими особами.

Вказівка захисника на те, що свідки у кримінальному провадженні через свою залежність від психотропних речовин, не можуть піддаватись тиску з боку підозрюваного, а навпаки, є залежними від правоохоронних органів, через те, що можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності є безпідставною, адже за вживання наркотичних чи психотропних речовин відсутня кримінальна відповідальність.

У той же час, саме підозрюваний, який знає свідків у кримінальному провадження може вплинути на цих осіб, які під його тиском можуть змінити свої показання. Цей ризик є встановленим та підтверджується матеріалами доданими до клопотання слідчого.

На даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що встановлені обставини дійсно викликають підозру в тому, що ОСОБА_6 дотримуватиметься належної процесуальної поведінки та утворюють реальні ризики, про які вказали як слідчий у своєму клопотанні, так і прокурор у судовому засіданні, з чим погодився слідчий суддя та погоджується колегія суддів. Усі заявлені стороною обвинувачення ризики були перевірені та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, при цьому, в апеляційній скарзі вони не спростовані захисником.

Як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, особливо з врахуванням особи підозрюваного та його процесуальної поведінки, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 травня 2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11