ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1259/24 Справа № 243/2657/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2024 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2024 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, строком на 60 днів, тобто до 27 квітня 2024 року включно.

Мотивуючи вказане рішення, суд, врахувавши особу обвинуваченого та його стан здоров`я, зазначив про вагомість ризиків вчинення іншого злочину та переховування від суду. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України. Продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд не вбачав підстав для визначення розміру застави, оскільки злочин був вчинений із застосуванням насильства.

На вказане рішення захисник ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує про свою не згоду з оскаржуваним рішенням. Вважає, що суд не врахував того факту, що ризики відносно ОСОБА_8 набагато зменшилися, ОСОБА_8 за цей час не вчинив жодного злочину та він має місце постійного мешкання. Вважає, що суд не врахував тих обставин, що прокурором не доведено наявність ризиків, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_8 усвідомлюючи невідворотність покарання за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду. Вважає, що прокурором до суду не надано належних доказів того, що наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України дозволили задовольнити клопотання про обрання запобіжного заходу. Вважає, що судом порушено право підозрюваного на справедливий суд. Вважає, що на даний час, з огляду на стадію судового процесу, обґрунтованість самої підозри втратила вирішальне значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою. Вказує, що невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, не може бути тою обставиною, яка б вказувала на необхідність тримання обвинуваченого під вартою, зазначаючи про практику Європейського Суду з прав людини. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі вирішення судом питання про необхідність обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином, від обвинуваченого клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України, на адресу апеляційного суду не надходило.

На підставі викладеного колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю обвинуваченого.

Заслухавши суддю доповідача, думку захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Як встановлено з матеріалів провадження, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 продовжено під час судового провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за злочини проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, його стан здоров`я, та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи апелянта про зворотне є безпідставними, а фактично подана апеляційна скарга викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Так, при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував стадію судового провадження, не лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, а також те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово був судимий та відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, що свідчить про схильність обвинуваченого до протиправної поведінки та порушення закону. Врахував суд, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_8 достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України.

Доводи апелянта, що невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, не є предметом апеляційного розгляду у відповідності до положень ст.422-1КПК України, тож колегія суддів не вдається до оцінки даних доводів.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а більш м`які запобіжні заходи не спроможні забезпечити належний розгляд провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та про необхідність продовження щодо останнього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З матеріалів, наданих судом першої інстанції, вбачається, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 було обрано 06 липня 2022 року. Тривалість судового розгляду, в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити, саме по собі не утворює підстав для звільнення з-під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Доводи апелянта, що ОСОБА_8 за цей час не вчинив жодного злочину, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним дій зазначених у ст. 177 КПК України в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі вагомості наявних доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення останньому, у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України. Таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_8 відсутні достатні стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрані запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2024 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.121 КК України - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді