В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження № 0000261 від 06.07.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Билбасівка Слов`янського району Донецької області, українця, громадянина України, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, розлученого, на момент мобілізації не працевлаштованого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, начальника групи штабних машин інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «сержант», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 07 березня 2022 року № 53/1 сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду начальника групи штабних машин військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до приписів статей 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на момент вчинення злочину сержант ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Вимоги ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують матроса ОСОБА_8 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до вимог ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №451/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватися вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді начальника групи штабних машин військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для самовільного залишення військової частини, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин 08 грудня 2022 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася у АДРЕСА_2 , час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших держаних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього, та перебував за межами військової частини до моменту його затримання 10 жовтня 2023 року об 11 годині 17 хвилин у м. Краматорськ.

Таким чином, ОСОБА_5 , проходячи військову службу у військовому званні «сержант», будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді начальника групи штабних машин військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для самовільного залишення військової частини, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин 08 грудня 2022 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася у АДРЕСА_2 , час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших держаних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього, та перебував за межами військової частини до моменту його затримання 10 жовтня 2023 року об 11 годині 17 хвилин у м. Краматорськ, чим вчинив кримінальне правопорушення - тяжкий злочин, передбачений ч.5 ст. 407 КК України, тобто, самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_5 винним себе в пред`явленому обвинуваченні не визнав. ОСОБА_5 вказував, що до того, як його частина передислокувалася у АДРЕСА_2 , стосунки між військовослужбовцями були нормальними, однак після передислокації ставлення до нього змінилося та почалося цькування з боку командира та інших військовослужбовців. Також ОСОБА_5 повідомив, що 08 грудня 2022 року його частина повинна була змінювати місце дислокації, однак напередодні його побили інші військовослужбовці та його командир - лейтенант ОСОБА_9 , через що він втратив свідомість і в нього було зламане ребро. Коли він прийшов до тями 08 грудня 2022 року він виявив, що уся його частина залишила с. Шенгури, із групи у месенджері «Сигнал» ОСОБА_5 видалили, його цивільний одяг, автомат, військовий квиток і довідка-характеристика - зникли, однак його паспорт залишився. ОСОБА_5 зазначав, що він бачив кількох людей на території, зокрема й прибиральницю дому культури, в якому вони дислокувалися. У неї він запитав, куди поїхали військові, однак вона цього не знала. ОСОБА_5 пояснив, що він комусь подзвонив, але абонент був поза зоною зв`язку, після чого поїхав попутними автомобілями до м. Кобеляки, а звідти - до м. Краматорськ, куди приїхав пізно ввечері 08 грудня 2022 року і де перебував до моменту затримання. ОСОБА_5 вказував, що до правоохоронних органів він не звертався через недовіру до них, із командиром зв`язатися не намагався через неприязні стосунки, а куди поїхала його частина він не знав. Також ОСОБА_5 повідомляв, що до лікувальних закладів з приводу побоїв та зламаного ребра не звертався, побої не знімав, а перелом лікував вдома мазями та таблетками. ОСОБА_5 зазначав, що не мав наміру ухилятися від військової служби і бажає її продовжити, але в іншому підрозділі, а залишення ним військової частини відбулося внаслідок причин, що від нього не залежали.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_5 , його винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами та власними показаннями обвинуваченого:

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 березня 2022 року № 53/1, яким сержанта ОСОБА_5 , начальника групи штабних машин військово частини НОМЕР_1 , з 07 березня 2022 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення і наказано вважати таким, що з 07 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 103).

- доповіддю № 1952 від 08 грудня 2022 року по факту самовільного залишення частини без зброї військовослужбовця ОСОБА_5 , відповідно до якої останній був відсутній при перевірці особового складу на ППД в АДРЕСА_2 перед маршем для передислокації в АДРЕСА_3 (а.с. 104).

- наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 грудня 2022 року № 1286, яким наказано вважати таким, що вибув через самовільне залишення військової частини з 08 грудня 2022 року сержанта ОСОБА_5 (а.с. 105).

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 жовтня 2023 року № 282, згідно з яким наказано вважати таким, що вибув відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» сержанта ОСОБА_5 , колишнього начальника групи штабних машин інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 з 06 липня 2023 року, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Збройних Силах із 07 березня 2022 року, самовільно залишив частину 08 грудня 2022 року (а.с. 92);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08 грудня 2022 року № 625 про призначення службового розслідування стосовно ОСОБА_5 , який 08 грудня 2022 року самовільно залишив частину в умовах військового часу (а.с. 100-101).

- актом службового розслідування, затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_10 27 грудня 2022 року, яким встановлено, що військовослужбовець сержант ОСОБА_5 08 грудня 2022 року о 09:00 год. був відсутній при перевірці особового складу в пункті дислокації АДРЕСА_2 , перед здійсненням маршу для передислокації в Сумську область. Підрозділ ІТВ здійснив передислокацію, але в с. Шенгури майже тиждень ще залишалися військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , працювала столова, збиралися склади, але сержант ОСОБА_5 не з`явився і на той час його місцезнаходження не було встановлено. На телефонні дзвінки ОСОБА_5 не відповідав, стосунків з іншими військовослужбовцями частини не підтримував і про своє місце перебування нікого не повідомив. На час складення акту час перебування ОСОБА_5 поза межами частини складав понад 10 діб (а.с. 93-97).

- рапортом начальника ІТВ лейтенанта ОСОБА_11 від 08 грудня 2022 року на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 , яким останній доповів про те, що під час ранкової перевірки о 09 годині 08 грудня 2022 року було виявлено, що начальник групи штабних машин сержант ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину в с. Шенгури без зброї (а.с. 102).

- показами свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що він у 2022 році був військовослужбовцем тієї ж частини, що й ОСОБА_5 та пам`ятає, що перед новим роком у 2022 році, десь у грудні, коли вони дислокувалися у с.Шенгури, надійшло розпорядження про передислокацію. Востаннє свідок бачив ОСОБА_5 напередодні маршу, після чого його не бачив і про нього нічого не чув. Вказував, що бачив кілька разів обвинуваченого у стані сп`яніння, але сам з ним не пив і «в розвідку з ним не пішов би». Свідок пояснював, що всі військовослужбовці перебували в однакових умовах, про стосунки ОСОБА_5 та ОСОБА_11 йому не відомо й він ними не цікавився.

- показами свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона є бойовим медиком і 08 грудня 2022 року, у її день народження, військова частина, де вони з ОСОБА_5 служили, повинна була переїжджати на нове місце. Свідок пояснювала, що вони з чоловіком деякий час проживали з ОСОБА_5 , однак за згодою командира переселилися до іншого приміщення через поведінку ОСОБА_5 у побуті. Свідок вказувала, що коли вони виїхали з с. Шенгури, у цьому населеному пункті ще лишалися військовослужбовці їхньої частини, у тому числі мати свідка, яка говорила, що бачила ОСОБА_5 у їдальні. ОСОБА_13 вказувала, що востаннє бачила ОСОБА_5 напередодні виїзду, 07 грудня 2022 року, коли останній був у наряді. Також свідок вказувала, що вона як бойовий медик впевнена, що не чула від ОСОБА_5 запаху алкоголю та не пам`ятає того, щоб на нього накладали стягнення. Також свідок повідомила, що з ОСОБА_5 телефонними номерами вони не обмінювалися і з ним не товаришували.

- показами свідка ОСОБА_14 , який у судовому засіданні пояснив, що він є радіомеханіком та у 2022 році ніс службу в тій же частині, що й обвинувачений. Під час перебування у с. Шенгури їхня частина отримала наказ збиратися, а тому він не слідкував, чи є ОСОБА_5 на місці. Потім свідок дізнався, що ОСОБА_5 зник, а свідок його після зміни дислокації не бачив. Також свідок пояснював, що з обвинуваченим він не спілкувався, ні хорошого, ні поганого сказати про нього не може, оскільки ОСОБА_5 вів себе, на думку свідка, так, ніби його не існує.

- показами свідка ОСОБА_15 , який у судовому засіданні пояснював, що є водієм, військовослужбовцем й у 2022 році ніс службу в тій же частині, що й обвинувачений, з ним у дуже тісних стосунках не перебував, оскільки вони постійно з обвинуваченим були у різних нарядах і майне не зустрічалися. Свідок вказував, що у грудні 2022 року їм дали наказ змінити місце дислокації і він з іншою особою залишив с. Шенгури, тож про зникнення ОСОБА_5 дізнався лише у місці нової дислокації. Свідок вказував, що він не помічав за ОСОБА_5 вживання алкоголю і бачив його востаннє на вечірній перевірці перед днем виїзду.

У відповідності до вимог статей 85 та 86 КПК України, суд вважає перелічені вище докази, які досліджені в судовому засіданні, належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч.5 ст. 407 КК України кримінальним правопорушенням є самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України визначена вірно, оскільки він самовільно залишив місце служби, а також не з`явився вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Суд частково приймає показання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо того, що 08 грудня 2022 року він самостійно, без відома та дозволу командира, залишив військову частину та дістався місця свого проживання, де й перебував понад десять місяців до жовтня 2023 року, не вживаючи будь-яких дій задля повернення до військової частини чи на військову службу взагалі. Зазначені показання обвинуваченого повністю узгоджуються з дослідженими судом доказами у їх сукупності.

У решті показання обвинуваченого суд розцінює як обраний спосіб захисту з метою уникнення покарання, оскільки ОСОБА_5 об`єктивно не вчинив жодних дій, які можна було б розцінювати як такі, що спрямовані на повернення до військової частини або місця служби.

Суд не бере до уваги пояснення обвинуваченого про те, що він залишив місце служби вимушено через те, що його залишили на місці попередньої дислокації без повідомлення нового місця дислокації, оскільки ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав, що передислокація буде відбуватися, достовірно знав про існування засобів зв`язку з частиною та її військовослужбовцями, всупереч обов`язкам військової служби самовільно, без поважних причин залишив місце несення військової служби та повернувся до місця свого проживання, де й перебував, не вживаючи будь-яких дій задля повернення на військову службу.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Суд враховує службову характеристику обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до якої сержант ОСОБА_5 характеризується посередньо, зокрема за час проходження служби зарекомендував себе безграмотним, не дисциплінованим та безвідповідальним військовослужбовцем, до службових обов`язків ставить невідповідально, службові стосунки будує неправильно, на критику та зауваження реагує неадекватно, нездатний критично оцінювати свою діяльність (а.с. 133).

Відомості про стан здоров`я ОСОБА_5 , що містяться у наданій стороною захисту довідці Полтавської міської медичної частини (№23) не свідчать про неможливість застосування до ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи зазначені обставини, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, характер та ступінь небезпечності вчиненого, особу винного, який на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем несення служби характеризується посередньо, поведінку ОСОБА_5 після самовільного залишення військової частини, яка виразилася у повній бездіяльності з метою не повертатися до військової служби, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання слід рахувати з моменту затримання, тобто з 10 жовтня 2023 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та витрати, пов`язані із залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 373, 374, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного затримання 10 жовтня 2023 року.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя