УХВАЛА

Іменем України

27 травня 2024 року

м. Київ

справа № 755/9682/23

провадження № 51-2718 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001450 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Благовіщенка Кам`янсько-Дністровського району Запорізької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватою у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України, та призначено покарання: за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього майна, яке належить їй на праві власності; за ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке належить їй на праві власності. Відповідно до ст. 70 КК України ОСОБА_5 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке належить їй на праві власності. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

За обставин, детально наведених у вироку місцевого суду, ОСОБА_5 у невстановлений час, але не пізніше 18 квітня 2023 року, в невстановленому місці отримала від невстановленої особи особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР, у великих розмірах, тим самим незаконно її придбала з метою збуту та, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. М. Черемшини, 6 , незаконно її зберігала при собі з метою збуту.

18 квітня 2023 року в невстановлений час, але не пізніше 21:56 год, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. М. Черемшини, 6 , ОСОБА_5 здійснила зберігання, шляхом створення схованки в землі з метою збуту невизначеному колу осіб, особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - РVР, яка була заздалегідь розфасована та поміщена до згортку з ізоленти червоного кольору.

19 квітня 2023 року в період часу з 02:14 год до 02:19 год за адресою: м. Київ, вул. М. Черемшини, 6 , працівниками поліції, в ході огляду місця події, виявлено вказану схованку в землі особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - РVР, масою 1,733 г, яка була заздалегідь розфасована та поміщена до згортку з ізоленти червоного кольору, яку ОСОБА_5 залишила у вказаному місці для зберігання з метою збуту.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-23/20235-Н3ПРАП від 19 квітня 2023 року, надана на дослідження кристалоподібна речовина бежевого кольору містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР (1 -феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он). Маса РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) в речовині становить 1,733 г.

Крім того, 18 квітня 2023 року о 21:56 год за адресою: м. Київ, вул. М. Черемшини, 6 , працівниками поліції затримано ОСОБА_5 , яка повідомила, що зберігає при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР, яку було вилучено під час особистого обшуку ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-23/20237-Н3ПРАП від 19 квітня 2023 року, надана на дослідження кристалоподібна речовина містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР. Маса РVР в речовині становить 9,278 г.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-23/21117-Н3ПРАП від 23 травня 2023 року, у наданій на дослідження кристалоподібній речовині світло-жовтого кольору виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР. Маса РVР у речовині становить 10,305 г.

Також 19 квітня 2023 року в період часу з 06:22 год до 07:41 год, за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме в квартирі АДРЕСА_1 , проведено обшук, у ході якого виявлено та вилучено: зіп пакет з речовиною рослинного походження, 49 зіп пакетів з речовиною рослинного походження, пластикову коробку з речовиною рослинного походження, зіп пакет з пресованою речовиною коричневого кольору, вакуумуванні пакети з речовиною рослинного походження, 3 зіп пакети з білою кристалоподібною речовиною, 3 зіп пакети з білою кристалоподібною речовиною, 2 зіп пакети з рожевою кристалоподібною речовиною, зіп пакет з білою кристалоподібною речовиною, пластикову ємкість з речовиною, 59 клаптиків паперу, що схожі на марки, 3 згортки ізоленти з білою кристалічною речовиною.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-23/20256-Н3ПРАП від 18 травня 2023 року, на наданих на дослідження 59 фрагментах кольорового перфорованого паперу виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - (±)-лізергід (ЛСД, ЛСД-25). Загальна маса ЛСД на фрагментах паперу складає 0,00118 г.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/111-23/20259-НЗПРАП від 24 травня 2023 року, в наданих на дослідження кристалоподібних речовинах білого кольору міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - РVР (1 -феніл-2-піролідин-1 -іл-пенган-1 -он). Загальна маса РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пенган-1-он) в речовинах складає 1,201 г.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-23/21672- НЗПРАП від 28 червня 2023 року, надані на дослідження речовини рослинного походження зеленого кольору - особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс. Загальна маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) складає 1270,89 г. Надана на дослідження кристалоподібна речовина світло-бежевого кольору, що знаходилась у трьох безбарвних пакетах з полімерного матеріалу з пазовими замками, загальною масою 4,78 г, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР. Маса РVР у речовині становить 3,25 г. Надана на дослідження кристалоподібна речовина світло-бежевого кольору, що знаходилась у трьох безбарвних пакетах з полімерного матеріалу з пазовими замками, загальною масою 20,82 г, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4-метилметкатинон). Маса 4-ММС (4-метилметкатинону) у речовині становить 13,12 г. Надані на дослідження порошкоподібні речовини світло-рожевого кольору містять психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін. Загальна маса амфетаміну у речовинах складає 0,22 г. Надана на дослідження кристалоподібна речовина білого кольору містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін. Маса метамфетаміну у речовині становить 6,78 г. Надана на дослідження спресована в грудку речовина рослинного походження зелено-коричневого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - смолою канабісу. Маса смоли канабісу (в перерахунку на суху речовину) становить 16,17 г.

Київський апеляційний суд ухвалою від 20 лютого 2024 року апеляційні скарги прокурора та захисника залишив без задоволення, а вирок Дніпровського районногосуду м. Києва від 05 вересня 2023 року - без змін.

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженої, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає, що апеляційний суд:

? не надав належну оцінку тому, що ОСОБА_5 вчинила особливо тяжкий та тяжкий злочини у сфері обігу наркотичних засобів;

? дійшов помилкового висновку про наявність у обвинуваченої щирого каяття, оскільки остання під час досудового розслідування відмовилася надавати показання, а під час судового розгляду не надавала показання щодо шляхів придбання та збуту наркотичних засобів. Це свідчить також і про відсутність активного сприяння розкриттю злочину;

? безпідставно врахував у якості пом`якшуючої обставини вчинення правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки обвинувачена тривалий час мешкає у м. Києві та є працездатною особою;

? не навів належного обґрунтування в частині застосування приписів ст. 69 КК України, одні й ті ж обставини врахував як для визначення виду та розміру покарання, так і для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а також у своєму рішенні послався на обставини, які не свідчать про можливість виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових злочинів;

? ухвала суду апеляційної інстанції є не вмотивованою та не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України та правильності кваліфікації її дій в касаційному порядку не оспорюються.

Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги прокурора, Суд враховує наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно із ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

Тобто застосування ст. 69 КК України передбачає наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції, який, призначаючи ОСОБА_5 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, яка розлучена, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судима, а також її вік та стан здоров`я.

Крім того, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, урахував обставини та наслідки вчинення кримінальних правопорушень, роль обвинуваченої при їх вчиненні, її посткримінальну поведінку, ставлення до вчиненого та наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки обвинувачена є внутрішньо переміщеною особою, має скрутне матеріальне становище, місто, в якому вона проживала раніше, окуповане внаслідок агресії російської федерації, немає близьких родичів, так як вони продовжують перебувати тимчасово на окупованій території України.

Також суд урахував відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання.

Щодо доводів касаційної скарги, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність у обвинуваченої щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, оскільки остання під час досудового розслідування відмовилася надавати показання, а під час судового розгляду не надавала показання щодо шляхів придбання та збуту наркотичних засобів

Колегія суддів звертає увагу, що системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам.

Так, судами встановлено, що ОСОБА_5 під час її затримання працівниками поліції, добровільно повідомила про зберігання при собі психотропної речовини.

Крім того, як убачається із вироку місцевого суду, обвинувачена ОСОБА_5 у суді першої інстанції вину в пред`явленому їй обвинуваченні визнала в повному обсязі та підтвердила обставини вчинення кримінальних правопорушень, викладені в обвинувальному акті та погодилася з правовою кваліфікацією своїх дій.

Отже, доводи прокурора в цій частині є необґрунтованими.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що рішення місцевого суду про призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України прийнято судом з дотриманням вимог закону України про кримінальну відповідальність та даних про особу обвинуваченої.

У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі прокурора відсутнє достатнє обґрунтування неможливості застосування ст. 69 КК України до засудженої, Суд вважає, що призначене покарання не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, і не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування.

Тож, касаційна скарга прокурора не містить конкретного обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 413, 414 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни ухвали Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3