Справа № 308/5025/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року м. Ужгород Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю :

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження №308/5025/24, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000269 від 12.09.2023 р. про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.3 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.2 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2024 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000269 від 12.09.2023 р. про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.3 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.2 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України.

Позиція сторони обвинувачення в суді

В судовому засіданні, прокурор заявив клопотання про продовження строку дії відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яке подав у письмовому вигляді. Прокурор вказує на наявність ризику переховування обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від суду, наявність ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Наголосив також на ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

В судовому засіданні, прокурор заявив також клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження №308/5025/24, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000269 від 12.09.2023 р. про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.3 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.2 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України.

Представник потерпілого - ОСОБА_7 в призначене судове засідання не з`явився.

Позиція сторони захисту в суді

Захисник обвинувачених ОСОБА_4 , в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не заперечила. Проти продовження строку дії обов`язків покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 не заперечила. Заявила клопотання, яке подала до суду у письмовому вигляді про зміну запобіжного заходу у вигляді застави шляхом зменшення розміру застави. Зазначила, що слідчим суддею було застосовано тримання під вартою з визначенням запобіжного заходу в розмірі 1 310 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 3 516 040 (три мільйони п`ятсот шістнадцять тисяч сорок) гривень. Вказала, що станом на даний час кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді , ризики, встановлені слідчим суддею під час застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави 1 310 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суттєво зменшилися у зв`язку з спливом досудового розслідування. Також зазначила, що з моменту застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу та протягом усього часу досудового розслідування також на етапі судового розгляду , він демонструє належну процесуальну поведінку та не порушив жодного із обов`язків, що визначені статтею 194 КПК України. ОСОБА_8 завжди прибував до суду, слідчого чи прокурора за першою вимогою. Розмір застави визначався слідчим суддею відповідно до обсягу покладених на підозрюваного обов`язків, які повинні були забезпечити усунення можливих ризиків, та які він сумлінно виконує, з огляду на що сторона захисту вважає, що розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді від 20 грудня 2024 року може бути зменшений, що не суперечить вимогам КПК .

Наголосила, що грошові кошти були внесені адвокатом та батьком дружини ОСОБА_8 , ці кошти є досить значними, і наразі враховуючи необхідність заміни ШВР обвинуваченому та необхідність довготривалої реабілітації дані грошові кошти необхідні для лікування обвинуваченого. Так в грудні 2004 року обвинуваченому ОСОБА_8 було проведено оперативне втручання імплантація ШВР , наразі в грудні 2023 року відбувся кризовий перебіг і станом на даний час, ОСОБА_8 потребує оперативного втручання яке є досить довго вартісним, грошові кошти внесені як застава необхідні ОСОБА_8 для проведення повного медичного обстеження та оплату оперативного втручання, а також довготривалу реабілітацію. У зв`язку з наведеними обставинами просила суд запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 3 516 040 ( три мільйони п`ятсот шістнадцять сорок гривень), визначений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2023 року (справа №308/6312/23) змінити в частині суми застави, а саме зменшити обвинуваченому ОСОБА_5 , розмір застави, достатній для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України, в межах норми ст. 182 КПК України - 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 грн. 00 коп. чотирста п`ятдесят чотири тисячі двісті гривень ); суму застави, внесену за ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2023 року (справа №308/6312/23) у розмірі 1 530 920 грн. 00 коп. повернути заставодавцю ОСОБА_4 , що сплачена за квитанцією № 21-1034197/1 від 21.12.2023 року; суму застави, внесену за ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2023 року (справа №308/6312/23) у розмірі 1530 920 грн. 00 коп. повернути заставодавцю - ОСОБА_9 , що сплачена за квитанцією № 21-1034178/1 від 21.12.2023 року.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав доводи захисника та просив задовольнити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді застави шляхом зменшення розміру застави. Проти задоволенння клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків не заперечив.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав доводи свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав доводи свого захисника.

Вислухавши думку прокурора, обвинувачених, захисника, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6

До суду від прокурора Ужгородської окружної прокуратури надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, без застосування електронного засобу контролю.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 обгрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 - ч. 5 ст. 191, ч.3 ст.28- ч.1 ст.366 КК України. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 1300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 29.01.2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю та покладено обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України; 11.03.2024 року продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю; 22.03.2024 року ухвалою суду продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 - ч. 5 ст. 191, ч.3 ст.28- ч.1 ст.366 КК України. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 1310 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 29.01.2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю та покладено обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України; 11.03.2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю; 22.03.2024 року ухвалою суду продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю. Покурор вказує на те, що на даний час у кримінальному провадженні №0000269 від 12.09.2023 року розпочато судовий розгляд, а тому щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені судом під час застосування запобіжного заходу, наразі залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, а саме: -переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки злочин який інкримінують є особливо тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 12-ти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

-незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки через те, що у разі застосування іншого запобіжного заходу ніж домашній арешт та покладення обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, неможливо запобігти контактам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з іншими учасниками кримінального провадження, з якими обвинувачений зможе вільно спілкуватись та координувати їхні дії щодо приховування слідів та засобів вчинення кримінальних правопорушень, вчинення тиску на свідків, з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань та узгодження їх з метою ухилення від кримінальної відповідальності та введення в оману суд, з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе як самостійно, так і на його вимогу використовуючи інших осіб, шляхом вмовлянь чи підкупу впливати на свідків, відомості про яких він отримав під час відкриття матеріалів кримінального провадження;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що полягає у тому, що на даний час невстановлені усі причетні до вчинення кримінальних правопорушень особи, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому ОСОБА_6 та ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Норми кримінального процесуального закону, якими керується суд

Відповідно до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких належать, зокрема, і запобіжні заходи.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження. Однією з підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження є наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення відповідного ступеню тяжкості.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту , слід враховувати вимоги статей 177, 178 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини .

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 суд враховує вимоги КПК України та п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Стаття 181 КПК визначає, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з частиною 2 статті 181 КПК домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною 6 статті 181 КПК визначено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до частини 1 статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 7 статті 194 КПК визначено, що обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

За положеннями ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку, в тому числі домашнього арешту, крім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК , повинно містити, зокрема виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики , які виправдовують тримання особи під домашнім арештом. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу та обов`язків розглядаються згідно з загальними правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, відтак необхідно керуватись правилами, які регулюють питання про застосування відповідного запобіжного заходу (обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків) із врахуванням додаткових обставин, передбачених частиною 3 статті 199 КПК, а саме: обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики .

Відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складено та передано до суду обвинувальний акт, отже кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті. З урахуванням зазначеного, під час вирішення питання щодо продовження строку запобіжного заходу суд керується правилами глави 28 КПК України, які регламентують порядок цієї стадії кримінального провадження, зокрема ст.331, 333 КПК України. За наявності підстав можлива причетність особи до злочину є предметом перевірки слідчого судді на стадії досудового розслідування. Стадія судового розгляду передбачає перевірку обвинувального акту на предмет доведеності стороною обвинувачення вини особи в інкримінованому їй діянні. Така особа має інший процесуальний статус - статус обвинуваченого, а отже й правових підстав для перевірки обґрунтованості підозри з урахуванням процесуального статусу особи на даній стадії кримінального провадження немає. Це суперечить й завданням суду на даній стадії, який за результатами розгляду кримінального провадження по суті саме у відповідному вироку робить висновок про доведеність чи недоведеність висунутого особі згідно обвинувального акту обвинувачення, що не допускає можливості передчасного оцінювання судом доказів у кримінальному провадженні. Отже, суд доходить висновку, що розгляд відповідного клопотання має відбуватись з урахуванням перебування осіб в статусі обвинувачених та в контексті перевірки обґрунтованості ризиків та обставин у кримінальному провадженні відповідно до статей 177, 178 КПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Колегією суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду в ухвалі від 12 вересня 2022 року по справі № 761/35760/19.

Кримінальне правопорушення передбачене ч.5 ст. 191 КК України, відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину.

Суд, звертає увагу сторони захисту на те, що питання щодо доведеності чи недоведеності вини обвинувачених не являється предметом розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Суд не вирішує питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 191- ч.5 ст. 27, ч.3 ст.28- ч.1 ст.366 КК України та ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191, ч.2 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого , а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Оцінка судом наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Обґрунтовуючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, прокурор послався на існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4, ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суду належить оцінити наявність кожного з них.

Існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2024 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2024 року було встановлено існування відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України

Щодо існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду

Так, на переконання суду, ймовірна можливість переховування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України , у вчиненні якого вони обвинувачуються, передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Суд погоджується із доводами прокурора, що на теперішній час ризик переховування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , встановлений під час обрання та продовження строку дії запобіжного заходу , не втратив свою актуальність.

Існування цього ризику пов`язане, у першу чергу, із тяжкістю злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Так, санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Означена обставина сама по собі може бути причиною для переховування обвинувачених від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

На переконання суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Співставлення негативних для обвинувачених наслідків переховування у вигляді їх покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Суд вважає, що небезпека переховування обвинувачених здається явно переконливою.

Суд вважає, що направленням обвинувального акта до суду означений ризик не нівелюється, а навпаки актуалізується.

Про актуальність цього ризику вказують і умови, в яких перебуває Україна. На думку суду, з урахуванням введення воєнного стану, ресурси контролю за поведінкою обвинувачених у контексті встановлення місцезнаходження, перетину державного кордону є більш обмеженими. Це вимагає вжиття додаткових заходів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, в тому числі шляхом застосування запобіжних заходів та покладення обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, який обумовлений саме існуванням саме ризику переховування. На даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання суду, ризик переховування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від суду наразі залишається.

Окрім того, переховуватись від суду можливо не лише за кордоном, а і в межах території України. Більше того, суд зазначає, що існують способи виїзду за кордон чоловіків призовного віку, до прикладу, з волонтерською місією тощо. А тому стверджувати, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо.

Отже, обставини, встановлені під час розгляду клопотання, у сукупності дають підстави для висновку про те, що ризик переховування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від суду є актуальним, продовжує існувати.

Даний факт у сукупності з обставинами, що характеризують особу обвинувачених, їх соціальні зв`язки, вказує на наявність ризику переховування від суду.

Кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191 КК України належить до особливо тяжких злочинів, за який передбачено відповідальність у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. з неможливістю застосування процедури, передбаченої ч. 1 ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробовуванням). Дана обставина, може спонукати обвинувачених до переховування від суду.

З огляду на зазначене, а також в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку про продовження існування ризику переховування від суду, а належна процесуальна поведінка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у статусі обвинувачених не може свідчити про відсутність даного ризику.

Водночас, суд вважає недоведеним прокурором існування ризику переховування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від органів досудового розслідування, з огляду на те, що стадія досудового розслідування завершена і кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті.

Щодо існування ризику незаконного впливу на свідків

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та експертів та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачені стають обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Відповідний незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, яка вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Суд вважає ризик впливу на свідків, у цьому кримінальному провадженні обгрунтованим, оскільки їх показання відповідно, є процессуальними джерелами доказів ( ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування.

Оскільки наразі триває судовий розгляд кримінального провадження, відповідно, свідки сторони обвинувачення судом не допитані, а тому існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такі особи можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

З огляду не це, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків, які не допитані продовжує існувати.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

Обставини, на які прокурор посилається в обґрунтування цього ризику, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання.

Суд вважає недоведеною прокурором можливості існування ризику перешкоджати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінальному провадженню іншим чином , оскільки інкриміноване їм кримінальне правопорушення кваліфіковано стороною обвинувачення як закінчений злочин та відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складено та передано до суду обвинувальний акт, отже кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті .

Суд вважає недоведеною прокурором можливості існування ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, суд вважає недоведеною наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином , судом констатовано продовження існування ризиків - переховування від суду; незаконного впливу на свідків, відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Існування таких ризиків обґрунтовується також характером протиправних дій, спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому та тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині та наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Перевіряючи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд доходить висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків -переховування від суду; незаконного впливу на свідків , передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, суд враховує поступове зменшення інтенсивності встановлених ризиків за час перебування обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під домашнім арештом, перебування кримінального провадження на стадії судового розгляду.

Аналізуючи доцільність подальшого продовження дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого вони обвинувачуються, приймає до уваги наявність ризиків, передбачені положеннями ст.177 КПК України, доказів, які б свідчили про погіршення стану здоров`я обвинувачених суду не надано.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт на переконання суду не зможе забезпечити здійснення контролю за поведінкою обвинувачених та виконання ними процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту сторонами не надано. Таким чином, неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з домашнім арештом суд вважає доведеною.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що зазначені ризики відпали, наразі відсутні, тому підстави для зміни запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який теж відсутні. Застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, на думку суду, не забезпечить виконання ними процесуальних обов`язків та унеможливить запобігання встановленим ризикам.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до 60 днів.

Добросовісне виконання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 процесуальних обов`язків саме по собі не спростовує і не нівелює ризиків, про які йдеться вище та в ухвалі суду про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Виконання процесуальних обов`язків є обов`язковим для особи, щодо якої вони встановлені приписами кримінального процесуального закону, їх виконання не можна представляти як таке, що залежить від волі підозрюваного (обвинуваченого) і, тим більше, обумовлює скасування чи зміну запобіжного заходу. Більше того, визначені статтею 42 КПК України процесуальні обов`язки діють незалежно від основного запобіжного заходу, отже їх виконання саме по собі не може впливати на суть та порядок виконання запобіжного заходу.

Отже, з метою забезпечення судового розгляду справи, як складової кримінального провадження, з урахуванням наведеного вище подальше застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд вважає обґрунтованим, у зв`язку з чим клопотання прокурора в цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку з наведеним, необхідно покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду у період з 22:00 год. по 07:00 год. наступної доби; - прибувати до суду на першу вимогу, кожного разу у визначений ним час;

- утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв?язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі;

-здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в?їзд в Україну.

Також роз`яснити ОСОБА_5 , положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно яких працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вище вказаних зобов`язань відносно нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід. У зв`язку з наведеним, необхідно покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: - заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду у період з 22:00 год. по 07:00 год. наступної доби; - прибувати до суду на першу вимогу, кожного разу у визначений ним час; - утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв?язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі; Також роз`яснити ОСОБА_6 , положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно яких працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вище вказаних зобов`язань відносно нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід. Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків ОСОБА_5 Клопотання прокурора мотивовано тим, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191,-ч.3 ст. 27, ч.3 ст.28 - ч.1 ст.366 КК України. Прокурор зазначає, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023 року до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу, яку було внесено заставодавцями. Цією ж ухвалою суду на ОСОБА_5 покладені обов`язки відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до прокурора або суду на першу їхню вимогу; утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв?язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі; не відлучатися за межі території м. Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи (служби). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2024 року покладені обов`язки продовжено до 24.03.2024 року. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2024 року покладені обов`язки продовжено до 17.05.2024 року. На даний час у кримінальному провадженні №0000269 від 12.09.2023 року розпочато судовий розгляд, а тому щодо обвинуваченого ОСОБА_5 ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені судом під час застосування запобіжного заходу, наразі залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, а саме: -переховуватися від суду, оскільки злочин який інкримінують є особливо тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 12-ти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду; -незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки через те, що у разі застосування іншого запобіжного заходу ніж застава та покладення обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, неможливо запобігти контактам ОСОБА_5 з іншими учасниками кримінального провадження, з якими обвинувачений зможе вільно спілкуватись та координувати їхні дії щодо приховування слідів та засобів вчинення кримінальних правопорушень, вчинення тиску на свідків, з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань та узгодження їх з метою ухилення від кримінальної відповідальності та введення в оману суд, з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе як самостійно, так і на його вимогу використовуючи інших осіб, шляхом вмовлянь чи підкупу впливати на свідків, відомості про яких він отримав під час відкриття матеріалів кримінального провадження; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, полягає у тому, що на даний час невстановлені усі причетні до вчинення кримінальних правопорушень особи, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. На підставі викладеного, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурор просить суд продовжити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 , процесуальних обов`язків у зв`язку із застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави, строком на два місяці. Норми кримінального процесуального закону, якими керується суд Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи. Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються. Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З аналізу вказаних норм, при вирішенні питання про продовження строку дії обов`язків, суд має керуватися положеннями, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків.

Відносно ОСОБА_5 складено та передано до суду обвинувальний акт, отже кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті. З урахуванням зазначеного, під час вирішення питання щодо продовження строку дії обов`язків суд керується правилами глави 28 КПК України, які регламентують порядок цієї стадії кримінального провадження, зокрема ст.331, 333 КПК України. За наявності підстав можлива причетність особи до злочину є предметом перевірки слідчого судді на стадії досудового розслідування. Стадія судового розгляду передбачає перевірку обвинувального акту на предмет доведеності стороною обвинувачення вини особи в інкримінованому їй діянні. Така особа має інший процесуальний статус - статус обвинуваченого, а отже й правових підстав для перевірки обґрунтованості підозри з урахуванням процесуального статусу особи на даній стадії кримінального провадження немає. Це суперечить й завданням суду на даній стадії, який за результатами розгляду кримінального провадження по суті саме у відповідному вироку робить висновок про доведеність чи недоведеність висунутого особі згідно обвинувального акту обвинувачення, що не допускає можливості передчасного оцінювання судом доказів у кримінальному провадженні. Отже, суд доходить висновку, що розгляд відповідного клопотання має відбуватись з урахуванням перебування особи в статусі обвинуваченого та в контексті перевірки обґрунтованості ризиків та обставин у кримінальному провадженні відповідно до статей 177, 178 КПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Колегією суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду в ухвалі від 12 вересня 2022 року по справі № 761/35760/19.

Отже, при вирішенні питання про доцільність продовження дії процесуальних обов`язків, покладених на ОСОБА_5 необхідно врахувати перебування особи в статусі обвинуваченого та розгляд відповідного клопотання провести в контексті перевірки обґрунтованості ризиків та обставин у кримінальному провадженні відповідно до статей 177, 178 КПК України.

Оцінка судом наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Обґрунтовуючи клопотання про продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальних обов`язків у зв`язку із застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави, прокурор послався на існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суду належить оцінити наявність кожного з них.

Існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2024 року було встановлено існування відносно ОСОБА_5 ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України

Щодо існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду

Так, на переконання суду, ймовірна можливість переховування ОСОБА_5 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, зокрема за ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Суд погоджується із доводами прокурора, що на теперішній час ризик переховування ОСОБА_5 , встановлений під час обрання запобіжного заходу та продовження дії обов`язків , не втратив свою актуальність.

Існування цього ризику пов`язане, у першу чергу, із тяжкістю злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 . Так, санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Означена обставина сама по собі може бути причиною для переховування обвинуваченого від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

На переконання суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Суд вважає, що небезпека переховування обвинуваченого здається явно переконливою.

Про актуальність цього ризику вказують і умови, в яких перебуває Україна. На думку суду, з урахуванням введення воєнного стану, ресурси контролю за поведінкою обвинувачених у контексті встановлення місцезнаходження, перетину державного кордону є більш обмеженими. Це вимагає вжиття додаткових заходів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, в тому числі шляхом застосування запобіжних заходів та покладення обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, який обумовлений саме існуванням саме ризику переховування. На даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання суду, ризик переховування ОСОБА_5 від суду наразі залишається.

Окрім того, переховуватись від суду можливо не лише за кордоном, а і в межах території України. Більше того, суд зазначає, що існують способи виїзду за кордон чоловіків призовного віку, до прикладу, з волонтерською місією тощо. А тому стверджувати, що ризик переховування від суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо.

Отже, обставини, встановлені під час розгляду клопотання, у сукупності дають підстави для висновку про те, що ризик переховування ОСОБА_5 від суду є актуальним, продовжує існувати.

Даний факт у сукупності з обставинами, що характеризують особу обвинувачениого, його соціальні зв`язки, вказує на наявність ризику переховування від суду.

Кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 за ч.5 ст. 191 КК України належить до особливо тяжких злочинів, за який передбачено відповідальність у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Дана обставина, може спонукати обвинуваченого до переховування від суду.

З огляду на зазначене, а також в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку про продовження існування ризику переховування від суду, а належна процесуальна поведінка ОСОБА_5 у статусі обвинуваченого не може свідчити про відсутність даного ризику.

Водночас, суд вважає недоведеним прокурором існування ризику переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування, з огляду на те, що стадія досудового розслідування завершена і кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті.

Щодо існування ризику незаконного впливу на свідків

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого ОСОБА_5 на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Відповідний незаконний виплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, яка вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Суд вважає ризик впливу на свідків, у цьому кримінальному провадженні обгрунтованим, оскільки їх показання відповідно, є процессуальними джерелами доказів ( ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування.

Оскільки наразі триває судовий розгляд кримінального провадження, відповідно, свідки сторони обвинувачення судом не допитані, а тому існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_5 такі особи можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

З огляду не це, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків, які не допитані продовжує існувати.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

Обставини, на які прокурор посилається в обґрунтування цього ризику, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання.

Суд вважає недоведеною прокурором можливості існування ризику перешкоджати ОСОБА_5 кримінальному провадженню іншим чином , оскільки інкриміноване йому кримінальне правопорушення кваліфіковано стороною обвинувачення як закінчений злочин та відносно ОСОБА_5 складено та передано до суду обвинувальний акт, отже кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті .

Суд вважає недоведеною прокурором можливості існування ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, суд вважає недоведеною наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином , судом констатовано продовження існування ризиків - переховування від суду; незаконного впливу на свідків, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Існування таких ризиків обґрунтовується також характером протиправних дій, спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому та тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині та наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Перевіряючи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд доходить висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків -переховування від суду; незаконного впливу на свідків , передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, суд враховує поступове зменшення інтенсивності встановлених ризиків за час перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під дією застави, перебування кримінального провадження на стадії судового розгляду.

Продовження існування цих ризиків обумовлює необхідність продовження строку дії, покладених на ОСОБА_5 обов`язків: прибувати до прокурора або суду на першу їхню вимогу; утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв?язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі; не відлучатися за межі території м. Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи (служби).

З огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті, доведення прокурором існування ризиків, передбачених пунктами 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, з урахуванням характеру та обставин справи, особи обвинуваченого, дійшов висновку, що наявні підстави для продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_5 .

Продовження строку дії зазначених вище обов`язків має найменший вплив на реалізацію прав і свобод обвинуваченого, а такі обов`язки на цій стадії кримінального провадження є необхідними і достатніми для забезпечення його належної процесуальної поведінки. Отже, вказане втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків, що сприятиме виконанню ним процесуальних обов`язків та забезпечить можливість контролю за його поведінкою з метою досягнення мети кримінального провадження. Строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України слід продовжити строком на два місяці, до 03.07.2024 включно.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Щодо розгляду клопотання про зменшення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України

Як встановлено судом, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в кримінальному провадженні №0000336 ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в розмірі 1310 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Постановою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 від 26.02.2024 року матеріали кримінального провадження №0000269 від 12.09.2023 та матеріали кримінального провадження №0000336 від 08.11.2023 було об`єднано в одне кримінальне провадження за №0000269 від 12.09.2023.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути таке клопотання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 201 КПК України). Таким чином, суд зобов`язаний оцінити викладені в цьому клопотанні обставини і надати їм оцінку.

Запобіжний захід є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого (ч. 1 ст. 331 КПК України).

Підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання (стаття 201 КПК України).

Перелік підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту не передбачений кримінальним процесуальним законом, а стаття 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти», «Істоміна проти України»).

Отже, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки та не була завідомо непомірною для нього, що призведе до неможливості внесення застави.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення за ч.5 ст. 191 КК України , у якому обвинувачується ОСОБА_5 , який є особливо тяжким злочином, а також вагомість встановлених ризиків, слідчий суддя 20.12.2023 року при визначенні розміру застави ОСОБА_5 як альтернативний запобіжний захід при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, дійшов висновку, що має місце виключний випадок, передбачений ч. 5 ст. 182 КПК України, а тому наявні підстави вийти за межі максимально встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України розміру застави..

Системний аналіз положень ст. ст. 194, 201 КПК України свідчить про те, що підставою для зміни запобіжного заходу за клопотанням обвинуваченого чи захисника можуть бути нові обставини, що виникли після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу, які зокрема свідчать про зменшення або ж нівелювання встановлених у провадженні ризиків та/або впливають на виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків або які вказують на зміни в майновому чи сімейному стані обвинуваченого чи зміни в інших суттєвих обставинах, що враховувалися під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу. Такі ж підстави можуть бути враховані судом в конкретній справі при вирішенні питання про зменшення розміру застави, який було визначено раніше за судовим рішенням. Тобто суд не перевіряє обґрунтованість підстав застосування запобіжного заходу та не переглядає відповідне судове рішення, а на підставі наданих учасниками провадження відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до особи запобіжний захід.

Суд вкотре зазначає, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді застави, може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказаний запобіжний захід було застосовано, та у зв`язку з виникненням інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення або скасування, оскільки строк дії цього запобіжного заходу в ухвалах суду не зазначено, а тривалість в часі запобіжного заходу без врахування обставин справи в конкретному випадку може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

У своєму клопотанні та поясненнях, наданих в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ставить питання про зміну застосованого запобіжного заходу у вигляді застави шляхом її зменшення до 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200 грн.

Підставами своїх вимог захисник обвинуваченого та обвинувачений зазначає: належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 , значний сплив часу, у зв`язку з чим визначені судом ризики зменшились та потреби оперативного лікування обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відповідно ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Внесення застави за ухвалою суду було правом ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , яке не обумовлювалось ні строком дії застави, ні обов`язком держави повернути її на першу вимогу заставодавця. Її внесення не було б можливим без взаємної згоди обвинуваченого та заставодавців, які висловили своє добровільне волевиявлення на її внесення, надали свої власні кошти та зобов`язались нести матеріальну відповідальність за дії особи, за яку така застава вноситься, усвідомлюючи існування високого ризику її неповернення (можливого звернення в дохід держави).

Крім того, кошти, внесені в якості застави, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених КПК України, про які обвинуваченим у клопотанні зазначено не було.

Посилання захисника обвинуваченого на сумлінне дотримання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, що може свідчити про значний рівень зменшення ризиків, на переконання суду, не є тією беззаперечною обставиною, яка може свідчити про зменшення ризиків. Їх виконання є обов`язковим для особи, щодо якої вони застосовані. Положення КПК України передбачають, що у випадку невиконання покладених на обвинуваченого обов`язків, запобіжний захід може бути змінений на більш суворий. Тому зазначені доводи, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Слідчий суддя в ухвалі від 20.12.2023 року щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_5 прийшов до переконання, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про зменшення розміру застави (зміни запобіжного заходу), суд враховує те, що у кримінальному провадженні призначено та проводиться судовий розгляд на підставі обвинувального акта; продовжують існувати ризик незаконно впливати на свідків та ризик переховування від правосуддя, хоча вони істотно зменшились з плином часу та у зв`язку із завершенням досудового розслідування. Отже доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Не дивлячись на такі обставини, наявність вказаних вище ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , дій до яких він може вдатись, висунення обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів та тяжкість покарання, що загрожує, у своїй сукупності вказують на необхідність застосування запобіжного заходу, що є більш жорстким, аніж особисте зобов`язання чи порука.

Разом з тим, суд враховує, що в кримінальному провадженні розпочато судовий розгляд, а тривалість застосування запобіжного заходу у вигляді застави, яка була визначена для обвинуваченого в розмірі 1 310 прожиткових мінімумів, становить п`ять місяців, стан здоров`я обвинуваченого погіршився, у зв`язку з чим він потребує оперативного лікування.

Практика Європейського суду з прав людини передбачає у разі належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, пом`якшувати умови обмеження прав та свобод людини, пов`язані зі застосуванням запобіжного заходу.

Суд також враховує, що згідно медичних довідок та актів обстеження ОСОБА_5 . доданих до клопотання захисника, вбачається, що останньому необхідна медична допомога.

На підтвердження доводів щодо потреби в оперативному лікуванні, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 долучила до клопотання копії: консультаційного висновку, довідки про проходження медичного огляду, протоколу ультразвукового дослідження серця, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виписок, акту обстеження стану здоров`я, медичних висновків. Таким чином, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_5 у цій частині можуть бути прийняті судом з огляду на те, що вони належним чином підтверджені.

Суд враховує те, що на час розгляду клопотання про зменшення розміру застави призначено та проводиться судовий розгляд на підставі обвинувального акта; продовжують існувати ризик незаконно впливати на свідків та ризик переховування від правосуддя, хоча вони істотно зменшились з плином часу у зв`язку із завершенням досудового розслідування. Проте, все ж таки їх наявність, дії до яких обвинувачений може вдатись, висунення обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує, разом із його тимчасовим виїздом за межі території України, у зв`язку з військовою агресією рф, у своїй сукупності вказують на необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

Також суд враховує знецінювання національної валюти України з моменту винесення ухвали про застосування запобіжного заходу. (20.12.2023 р.)

На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки ризики частково зменшилися, із врахуванням належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 з часу постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу, який забезпечує виконання ним обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України, стосовно обвинуваченого необхідно встановити заставу меншого розміру, з урахуванням обставин, про які йде мова вище, який в такій же мірі дозволить забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні, оскільки саме це є основною метою застосування запобіжного заходу, а не покарання особи, вина якої не встановлена вироком суду.

Таким чином, з огляду на наявні матеріали, суд вважає, що застосований ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023 року до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у визначеному розмірі не є достатньою та необхідною мірою, яка гарантує виконання ним обов`язків, про які йшла мова вище, однак є непомірною для нього та вступає в суперечність з гарантією, передбаченою п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покликана забезпечити явку обвинуваченого у судове засідання.

Підсумовуючи наведені обставини, а також з огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , наявність потреби в оперативному втручанні, суд вважає за можливе зменшити розмір застави, встановлений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023 при застосуванні запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 .

Так, суд вважає за можливе зменшити розмір застави, встановлений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023 року у розмірі 3 516 040 грн. (1310 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) до розміру, що становить 514 760 грн. (170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб).

Таким чином, застава у вказаному розмірі буде визначатися саме тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, у випадку ухилення від слідства та суду та/або порушення встановлених обов`язків, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб присікти у обвинуваченого бажання переховуватися від органів досудового розслідування та/або суд, а також впливати на свідків чи не виконувати інші процесуальні обов`язки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в цій частині клопотання підлягає частковому задоволенню, шляхом зменшення розміру застави застосованої до обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023 року до 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 514 760 гривень.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за доцільне повернути заставодавцю ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 внесені ним на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023, справа №308/6312/23, грошові кошти в якості застави за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 243 260,00 (один мільйон двісті сорок три тисячі двісті шістдесят гривень 00 коп.) гривень на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Закарпатській області, відповідно до платіжної інструкції №21-1034178/1 від 21.12.2023 року; повернути заставодавцю ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 внесені нею на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023, справа №308/6312/23, грошові кошти в якості застави за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 758 020,00 (один мільйон сімсот п`ятдесят вісім тисяч двадцять гривень 00 коп.) гривень на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Закарпатській області, відповідно до платіжної інструкції №21-1034197/1 від 21.12.2023 року.

Суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини як джерела права, суд зобов`язаний обґрунтовувати своє рішення, але це не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від його характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України», «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Керуючись статтями 177, 178, 184, 194, 199, 331, 372, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби у період з 22:00 год. по 07:00 год. наступної доби, без застосування електронного засобу контролю, строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 03 липня 2024 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки: - заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду у період з 22:00 год. по 07:00 год. наступної доби; - прибувати до суду на першу вимогу, кожного разу у визначений ним час; - утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв?язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі; - здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в?їзд в Україну.

Ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Роз`яснити ОСОБА_5 , положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно яких працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вище вказаних зобов`язань відносно нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід. Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - задовольнити. Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.2 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби у період з 22:00 год. по 07:00 год. наступної доби, без застосування електронного засобу контролю, строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 03 липня 2024 року включно. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: - заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду у період з 22:00 год. по 07:00 год. наступної доби; - прибувати до суду на першу вимогу, кожного разу у визначений ним час; - утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв?язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі; Ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Роз`яснити ОСОБА_6 , положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно яких працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вище вказаних зобов`язань відносно нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії обов`язків, визначених ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2023 року, а саме: - прибувати до прокурора або суду на першу їхню вимогу; - утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв?язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі; - не відлучатися за межі території м. Києва без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи (служби). ОСОБА_5 повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Встановити строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 03 липня 2024 року. Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - задовольнити частково. Запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 3 516 040 грн. (1310 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) змінити в частині суми застави, а саме зменшити обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, до розміру, що становить 514 760 грн. (170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб). Повернути заставодавцю ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 внесені ним на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023, справа №308/6312/23, грошові кошти в якості застави за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 243 260,00 (один мільйон двісті сорок три тисячі двісті шістдесят гривень 00 коп.) гривень на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Закарпатській області, відповідно до платіжної інструкції №21-1034178/1 від 21.12.2023 року. Повернути заставодавцю ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 внесені нею на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023, справа №308/6312/23, грошові кошти в якості застави за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 758 020,00 (один мільйон сімсот п`ятдесят вісім тисяч двадцять гривень 00 коп.) гривень на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Закарпатській області, відповідно до платіжної інструкції №21-1034197/1 від 21.12.2023 року. В решті вимог клопотання - відмовити.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора, а безпосереднє її виконання на Хустське районне управління поліції ГУНП у Закарпатській області, як територіальний орган поліції за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Ухвала оскарженню не підлягає. Повний текст ухвали оголошено 13.05.2024 року о 09 - 20 год. Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1