Справа № 136/218/24
Провадження №11-кп/801/623/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_8

та представника потерпілих - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 15 березня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Біла Липовецького району Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, не працює, пенсіонер, з професійно-технічною освітою, одружений,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 грн (п`ятдесят одна тисяча) грн 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів згідно висновку експерта №7687/7688/23-21 від 27.11.2023 в сумі 3823 грн. 68 коп., згідно висновку експерта №СЕ-19/102-23/19588-ІТ від 04.12.2023 в сумі 1195 грн. та згідно висновку експерта №СЕ-19/102-23/19589-ІТ від 04.12.2023 в сумі 1195 грн., всього в загальній сумі - 6 213 (шість тисяч двісті тринадцять) грн 68 коп. та вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 03.11.2023 близько 08 години 20 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Opel Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автошляху Т-02-03 сполученням смт. Турбів - м. Погребище, в напрямку м. Погребище Вінницького району Вінницької області, по своїй смузі руху, в межах населеного пункту смт. Турбів Вінницького району Вінницької області, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме, пункту 2.3 «б» «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п. 11.1 «розташування транспортних засобів на дорозі: кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними», п. 11.3 «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу», безпідставно, за відсутності необхідності для здійснення обгону чи об`їзду перешкоди, та зупинки чи стоянки біля лівого краю дороги, не врахувавши дорожню обстановку, виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час рухався автомобіль «Москвич», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , внаслідок чого відбулось зіткнення обох автомобілів. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Москвич» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, відповідно до висновку експерта № 200 від 08.01.2024 у вигляді: закритої травми грудної клітини - переломи 4-8 ребер справа, перелом 3-9 ребер зліва, переломи поперечного відростка 2-го поперекового хребця справа, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за критерієм тривалого (понад 21 день) розладом здоров`я. Водій автомобіля «Москвич» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, відповідно до висновку експерта № 201 від 28.12.2023 у вигляді: закритого перелому 5-11 ребер справа, неповної травматичної ампутації 1-го пальця правої кисті, закритого перелому заднього краю лівої вертлюгової западини, закритого перелому голівки 3-ї плесної кістки з незначним зміщенням, які також належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за критерієм тривалого (понад 21 день) розладом здоров`я. У ситуації, яка склалась, з технічної точки зору у прямому причинному зв`язку із подією виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм автомобіля марки «Opel Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 «б», 11.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, що підтверджується висновком судової автотехнічної експертизи № 7687/7688/23-21 від 27.11.2023.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією цієї статті із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. Апеляційну скаргу захисник мотивує тим, що суд першої інстанції при наявності багатьох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням особи ОСОБА_7 не розглянув питання про можливість застосування при призначенні покарання вимог ст. 69 КК України. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги обставини про вчинення ОСОБА_7 нетяжкого та необережного злочину, обвинувачений раніше не судимий, характеризується позитивно, неспроможний сплатити таку суму штрафу, яку призначив йому суд, оскільки ніде не працює, інших доходів, окрім пенсії, не має.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення та представника потерпілих - адвоката ОСОБА_9 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, його дії за ч.1 ст. 286 КК України кваліфіковані вірно.

Щодо призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України, апеляційний суд вважає такі доводи захисника безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги закону, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, пенсіонер, не працює, за місцем проживання характеризується як такий, на якого не надходили скарги щодо порушення громадського спокою чи неналежної поведінки, на обліку у лікаря нарколога не перебував, перебував на стаціонарному лікуванні у психоневрологічній лікарні, востаннє з 20.12.2018 по 09.01.2019, на час вчинення кримінального правопорушення перебував у стані осудності, добровільно частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілим, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які його обтяжують та обґрунтовано призначив покарання у мінімальному його виді та розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 286 КК України.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги обставини вчинення ОСОБА_7 нетяжкого та необережного злочину, його особу, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, не відповідають дійсності, зважаючи на вищевикладене.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, вид та розмір покарання, призначеного ОСОБА_7 , відповідає принципам законності, невідворотності та співмірності і є достатнім для досягнення цілей покарання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог як кримінального процесуального закону, так і закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 15 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4