Шаргородський районний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року

м. Шаргород

Справа № 152/579/24

провадження № 1-кс/152/148/24

Шаргородський районний суд Вінницької області

Слідчий суддя Шаргородського районного суду Вінницької області

ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання прокурора Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000043, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України,

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

29.04.2024 прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області з клопотанням про арешт майна, у рамках кримінального провадження № 0000043, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Встановлені обставини у ході розслідування цього кримінального провадження органом досудового розслідування та наведені заявником у клопотанні відомості на їх підтвердження щодо доцільності застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження

СД ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області розслідується кримінальне провадження № 0000043, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 09 квітня 2024 року приблизно о 19:00 годині, маючи протиправний умисел на зайняття рибним промислом, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог ст. 52-1 Закону України «Про тваринний світ» та п. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України 15.02.1999 № 19, зі змінами від 19.09.2022, якими забороняється лов водних живих ресурсів з використанням промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих та інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також в порушення вимог наказу № 55 від 25.03.2024, виданого Управлінням державного агентства меліорації та рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області «Про перенесення строків заборони на добування (вилов) водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) на період нересту та перелік меж нерестовищ у Вінницькій області у 2024 році», яким заборонено вилов водних біоресурсів на період нересту риби і відтворення інших водних біоресурсів у всіх річках та їх кореневих водах (руслах річок з усіма діючими рукавами, затоками та затонами) у Вінницькій області в період з 01.04.2024 по 20.05.2024, тобто не маючи належного, законного дозволу на зайняття рибним добувним промислом, виданого компетентним органом, під час нересту риб, розуміючи протиправний характер своїх дій, використовуючи заборонене знаряддя лову - рибальську хватку, виготовлену із сіткоснастевого матеріалу, перебуваючи на березі русла річки Мурафа в селі Довжок Жмеринського району Вінницької області, здійснив незаконний вилов риби та здобув водні біоресурси в кількості 96 особин, а саме: 72 екземпляри карася вартістю 1581 грн. за один екземпляр, 14 екземплярів окуня вартістю 3162 грн. за один екземпляр, 2 екземпляри судака вартістю 3587 грн за один екземпляр, 5 екземплярів плітки (тарані) вартістю 1564 грн. за один екземпляр та 2 екземпляри йоржа вартістю 51 грн. за один екземпляр, тим самим здійснив вилучення водних живих біоресурсів із природного середовища.

Інформацію по даному факту 10.04.2024 внесено до ЄРДР за №0000043 з правовою кваліфікацією ч.1 ст. 249 КК України.

Відповідно до висновку судової економічної експертизи №СЕ-19/102-24/7546-ЕК від 26.04.2024 та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 за № 1209 «Про затвердження такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», ОСОБА_4 своїми незаконними діями спричинив істотну шкоду рибному господарству України на загальну суму 173 247 гривень.

ОСОБА_4 27.04.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України - незаконне зайняття рибним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду.

Згідно ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, перераховуються на рахунок місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища за місцем заподіяння екологічної шкоди.

Орган, який уповноважений представляти інтереси держави у вказаних правовідносинах, є Державна екологічна інспекція України в особі її територіальних органів, - Державна екологічна інспекція у Вінницькій області.

Так, 29.04.2024 за № 1795/12/24 Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області підготовлено позовну заяву до ОСОБА_4 про стягнення збитків, завданих державі внаслідок кримінального правопорушення, у сумі 173 247,00 грн.

Згідно відомостей КП «Могилів-Подільський МБТІ» № 137 від 22.04.2024 встановлено, що ОСОБА_4 володіє житловим будинком по АДРЕСА_1 , згідно Договору дарування посвідченого Шаргородською державною нотаріальною конторою 31.03.2008 за № 2015, зареєстрованого в КП МБТІ 22.05.2008 за № 269.

Крім того, відповідно до інформації, наданої Територіальним сервісним центром МВС № 0543 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Кіровоградській та Черкаській областях, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за ОСОБА_4 зареєстровані ТЗ: ВАЗ 2107, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 vin ТЗ: НОМЕР_2 ; VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 vin ТЗ: НОМЕР_4 ; причіп марки АМС 500 СТАРКОНЬ, 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 vin ТЗ: НОМЕР_6 .

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до відкритих даних інформаційних джерел, вартість автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1999 року випуску, становить від 139 615 грн. до 398 800 грн.

З метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), враховуючи співмірність вартості майна, яке належить арештовувати, а саме автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1999 року випуску, та розмір заподіяної шкоди в сумі 173 247 грн., автор клопотання просить накласти арешт на автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1999 року випуску, який належить підозрюваному ОСОБА_4 .

Позиція сторін

У судовому засіданні прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 підтримала клопотання, посилаючись на обставини, викладені у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про арешт належного йому на праві власності автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1999 року випуску.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

Слідчий суддя, перевіривши клопотання на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України (далі -КПК), приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті, тобто з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Разом з тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів щодо фактичних обставин кримінальних правопорушень, отриманих в ході досудового розслідування, та розміру заподіяної внаслідок їх вчинення потерпілому матеріальної шкоди, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

За представленими матеріалами клопотання встановлено, що 27 квітня 2024 року в межах кримінального провадження № 0000043, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

В розумінні ст. 177 КПК України, «обґрунтована підозра» включає в себе наявність процесуального документу - повідомлення про підозру та наявність достатніх доказів для вирішення питання про застосування відповідного заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру підлягає обов`язковому здійсненню, зокрема у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, підтверджується дослідженими слідчим суддею документами такими як: повідомленням про підозру від 27.04.2024, висновком експерта №СЕ-19/102-24/7546-ЕК від 26.04.2024, повідомленням КП «Могилів Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації №137 від 22.04.2024, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №375810844 від 24.04.2024, повідомленням ТСЦ МВС №0541 №31/31/0543-197 від 24.04.2024, відкритими даними інформаційних джерел вартості автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, копією позовної заяви ДЕІ у Вінницькій області до ОСОБА_4 про стягнення збитків, завданих державі внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. А тому, вирішуючи питання щодо наявності обґрунтованої підозри у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя також бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) згідно якої, стандарт доказування "обґрунтована підозра" вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення "Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства", "Лабіта проти Італії", "Мюррей проти Сполученого Королівства", "Ільгар Маммадов проти Азейбарджану", "Нечипорук і Йонкало проти України").

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування "обґрунтована підозра" не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя приходить до переконання, що матеріали, долучені до клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження свідчать про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального проступку, який може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення кримінального провадження, за викладених у повідомленні про підозру обставин.

З повідомлення ТСЦ МВС №0541 №31/31/0543-197 від 24.04.2024 вбачається, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 зареєстровані наступні транспортні засоби: ВАЗ 2107, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 vin ТЗ: НОМЕР_2 ; VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 vin ТЗ: НОМЕР_4 ; причіп марки АМС 500 СТАРКОНЬ, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 vin ТЗ: НОМЕР_6 (а.с.29).

Відповідно до відкритих даних інформаційних джерел, вартість автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1999 року випуску, становить від 139 615 грн. до 398 800 грн. (а.с. 30-43).

У судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання про арешт майна суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

При цьому слідчим суддею враховано, що відповідно до наявних у матеріалах провадження відомостей вартість майна (автомобіля), на яке прокурор просить накласти арешт становить від 139 615 грн. до 398 800 грн., що в свою чергу значно не перевищує розмір цивільного позову та суми завданої державі шкоди (173 247 грн.).

За вказаних обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінальних правопорушень (цивільний позов) для запобігання можливості його відчуження чи передання на користь третіх осіб з метою приховування.

Стороною обвинувачення доведено необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_4 , а також наявність підстав, передбачених ст.170 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна його власником не надано та слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376, 534 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання прокурора Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000043, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України ОСОБА_4 , з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), а саме: на належний йому автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , vin ТЗ: НОМЕР_4 , шляхом заборони його відчуження та розпорядження ним.

У силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити учасникам процесу, третім особам, власникам майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копію ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала постановлена та проголошена 01.05.2024.

Слідчий суддя: ОСОБА_1