ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

свідка ОСОБА_5

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123 від 13 листопада 2021 року про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, який депутатом будь-якого рівня не є, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, -

В С Т А НО В И В:

Обвинувачений ОСОБА_6 13 листопада 2021 року приблизно о 09:15 годині ОСОБА_6 , перебуваючи на земельній ділянці, що належить ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , знаючи, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально караним, в ході словесного конфлікту, на ґрунті тривалих неприязних відносин, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно наніс один удар ліктем своєї лівої руки в область грудної клітини ОСОБА_7 , чим завдав останній фізичного болю. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_7 було завдано фізичного болю і не спричинено тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.1 ст.126КК України як завдання удару який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово на запитання головуючого відповів, що не бажає пояснювати суті інкримінованого йому кримінального правопорушення. Судом ОСОБА_6 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України проте він і надалі відмовився надавати показання, тому суд розцінює його відмову як право сторони яка скористалась вимогами ст. 63 Конституції України.

Незважаючи на відмову обвинуваченого ОСОБА_6 від дачі пояснень відносно інкримінованого кримінального правопорушення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, встановив наступні обставини :

Так, будучи допитаною у судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_7 суду показала, що у неї з обвинуваченим виникають конфліктні ситуації з приводу користування належною їй земельною ділянкою. 13 листопада 2021 року близько 09:00 год. на земельну ділянку приїхав тракторист, для того щоб зорати їй город, обвинувачений разом з його батьком перескочили через паркан, почали перешкоджати роботі та погрожували водію вилами проколоти колеса. Під час даного конфлікту обвинувачений лівою рукою вдарив її в область грудної клітки, що завдало їй фізичного болю.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 , суду показала пояснила, що вона є старостою і головою села та проживає на одній вулиці з потерпілою ОСОБА_7 13 листопада 2021 року в ранковий час потерпіла попросила її прийти, оскільки хотіла зорати земельну ділянку і повідомила, щоб була свідком, позаяк її сусіди можуть чинити перешкоди. Після того як тракторист почав виорювати земельну ділянку, обвинувачений з батьком перелізли через паркан і почали кричати на тракториста, погрожувати йому. Після цього обвинувачений підійшов до ОСОБА_7 і ліктем руки наніс удар у груди потерпілої, від чого вона скаржилась на фізичну біль.

Покази потерпілої та свідка узгоджуються між собою, взаємодоповнюють, є логічними, послідовними та об`єктивно підтверджуються дослідженими і проаналізованими у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема :

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13 листопада 2021 року, згідно якого ОСОБА_7 повідомила, що 13 листопада 2021 року близько 09:00 години під час перебування на земельній ділянці поблизу господарств, її сусід ОСОБА_6 , в ході конфлікту вдарив її ліктем руки в область грудей, чим завдав фізичного болю.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14 грудня 2021 року та додатком до нього DVD з відеозаписом, згідно яких слідчим експериментом проведеним 14 грудня 2021 року в с. Колодіївка, встановлено, що ОСОБА_7 перебувала на своїй земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , куди вона запросила тракториста для виконання сільськогосподарських робіт. В момент коли на вказаній земельній ділянці знаходився трактор, що здійснював сільськогосподарські роботи, на земельну ділянку прийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та почали перешкоджати проведенню робіт. З даного приводу виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_6 наніс один удар ліктем своєї руки ОСОБА_7 в область грудей, внаслідок чого спричинив фізичного болю;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12січня 2022 року та додатком до нього DVD з відеозаписом, згідно яких слідчим експериментом проведеним 12 січня 2022 року в с. Колодіївка, встановлено, що ОСОБА_5 , яка була безпосереднім свідком завдання 13 листопада 2021 року фізичного болю ОСОБА_7 та пояснила, що 13 листопада 2021 року, близько 09:00 години, вона разом з ОСОБА_7 прийшла на земельну ділянку, у зв`язку з тим, що її мав зорати тракторист, з яким домовилась ОСОБА_7 . Після того як прибув тракторист, прийшли ОСОБА_8 та його син ОСОБА_9 і почали скандалити з ОСОБА_7 ,, мотивуючи це тим, що дана земельна ділянка належить їм. Побачивши це тракторист відмовився орати земельну ділянку і поїхав, а конфлікт між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 продовжився. В ході даного конфлікту ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_7 і завдав їй один удар ліктем своєї лівої руки в область грудної клітки, внаслідок чого ОСОБА_7 почала плакати і казати що в неї сильно болить у місці удару. Після цього конфлікт припинився і всі розійшлись. Крім того свідок ОСОБА_5 показала на статисті як саме ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_7 , а саме зімітувала удар ліктем лівої руки в область грудної клітини.

Таким чином суд вважає, що досліджені та проаналізовані у судовому засіданні письмові докази, є належними та допустимими, бере їх до уваги як такі, що доводять вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального проступку, а саме умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень і повністю погоджується із кваліфікацією органами досудового слідства дій за ч.1 ст. 126 КК України.

Судом забезпечено дотримання положень ст.22 КПК України щодо створення умов для реалізації сторонами їх процесуальних прав та обов`язків, змагальність як основу кримінального провадження.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, суду надано не було.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Виходячи із висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Орлов проти України» від 11 лютого 2016 року, відповідно до яких «… національні суди за жодних обставин не повинні дозволяти випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_6 , суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному, сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, зокрема відповідно до ст. 12 КК України відносяться до кримінального проступку, наслідків, що наступили, а саме заподіяння потерпілій фізичного болю, характеризуючі дані з місця проживання, а також те, що обвинувачений на обліках у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває. До обставини котрі у відповідності до вимог ст. ст. 66, 67 КК України пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено. З урахуванням фактичних обставин справи, а також враховуючи думку потерпілої щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання, суд приходить до переконання, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення передбаченої частиною першою статті 126 КК України у виді штрафу, оскільки на думку суду дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних проступків та злочинів.

Питання доцільності застосування запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст.22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржено до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок,якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя Підволочиського районного суду ОСОБА_1