Справа №759/9548/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/388/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Попасна Попаснянського р-ну Луганської обл., українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який здобув середню освіту, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 20.08.1997 Попаснянським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 140; ст. 44, 45 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений від відбування покарання, з встановленням іспитового строку на 3 роки;

- 06.01.1998 Попаснянським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 140; ч. 3 ст. 142; ст. 42, 43 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна;

- 12.11.2003 Попаснянським районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 122; ч. 3 ст. 185; ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 10 місяців 12 днів;

- 26.10.2010 Попаснянським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна,

засуджено за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою. Вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 29.07.2022 о 20 год. 15 хв., за адресою: м. Київ, пр. А.Палладіна, 7 був зупинений працівниками поліції та в подальшому затриманий у порядку ст. 208 КПК України. У ході проведення особистого обшуку ОСОБА_7 виявлено та вилучено предмет схожий на ручну гранату Ф-1 та предмет зовні схожий на запал УЗРГМ.

Так, ОСОБА_7 у невстановлені досудовим розслідуванням місці, придбав предмет зовні схожий корпус гранати Ф-1, предмет зовні схожий на запал УЗРГМ. Усвідомлюючи те, що дані предмети відносяться до бойових припасів, ОСОБА_7 вирішив залишити їх при собі з метою особистого використання, не маючи передбаченого законом дозволу на зберігання бойових припасів та вогнепальної зброї. Тоді ж, ОСОБА_7 , не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, носіння та зберігання бойових припасів, порушив Положення про дозвільну систему, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, придбав та почав зберігати, носити вибуховий пристрій, а саме: предмет зовні схожий корпус гранати Ф-1 та предмет зовні схожий на запал УЗРГМ.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-22/30307-ВТХ від 04.08.2022 надані та вилучені у ОСОБА_7 предмети є промислово виготовленим уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ та промислово виготовленим, спорядженим вибуховою речовиною, корпусом ручної осколкової гранати Ф-1. При конструктивному поєднанні корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 і уніфікованого запалу дистанційної дії, що передбачено їхніми конструктивними особливостями і призначенням, вони будуть утворювати ручну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься до вибухових пристроїв промислового виготовлення та бойових припасів і придатна до вибуху.

Таким чином, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: у придбанні, зберіганні та носінні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, за яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини та правильність кваліфікації кримінального правопорушення, посилається на неправильне застосування ст. 75 КК України. Зазначає,що, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання у порядку ст.75 КК України, судом не наведено переконливих доводів для застосування вказаної норми, зокрема не враховано ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, вчиненого в умовах воєнного стану, особу обвинуваченого, який будучи раніше неодноразово судимим, маючи не погашену судимість за скоєння тяжкого злочину, належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.

Вважає також, що суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , його щире каяття, оскільки під час судового розгляду обвинувачений змінював покази та не визнав повністю своєї вини.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги,перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, в апеляційному порядку не оспорюється та не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України сторонами не оскаржується.

За ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправіних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання у порядку ст.75 КК України є обґрунтованими.

При призначенні покарання ОСОБА_7 та при вирішенні питання про звільнення його від відбування покарання з випробуванням судом враховано, що обвинуваченим вчинений тяжкий злочин, а також особу обвинуваченого, який має місце проживання у м. Києві, офіційно не працевлаштований, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, однак, перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 2021 року, документів, що свідчать про його неосудність суду не надано, раніше судимий. Також суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого - є рецидив злочинів.

Згідно зі ст. 66 КК щире каяття може бути визнане обставиною, що пом`якшує покарання винного. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.

Проте, поза увагою суду залишилися ті обставини, що обвинувачений під час судового розгляду лише частково визнавав свою вину, заперечуючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і лише після зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу надав визнавальні показання. Зазначене свідчить про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття.

Таким чином, матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_7 розкаявся у вчиненому злочині дієво, а не формально.

Також, судом не звернута увага на те, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення тяжких кримінальних правопорушень, покарання за які відбував реально, знову скоїв тяжкий злочин під час воєнного стану, не врахував обставини кримінального правопорушення та можливі наслідки вчиненого правопорушення, а саме перебування з вибуховими пристроями в людному місці (кафе) та залишення вказаних предметів в приміщенні в своєму рюкзаку, що створило потенційну небезпеку для оточуючих.

Крім того, судом у недостатній мірі враховано, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків та сталого доходу не має, перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 2021 року.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду про необхідність застосування до винного ст.75 КК України, оскільки виправлення та перевиховання засудженого, що вчинив новий злочин, маючи декілька непогашених судимістей, неможливо без ізоляції від суспільства.

Оскільки суд належним чином не врахував ступеню тяжкості вчиненого, даних про особу обвинуваченого, рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України є безпідставним.

За таких обставин вирок в частині призначення покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.404,405,407,420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 у частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк покарання обчислювати з дня затримання на виконання цього вироку.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: