Справа № 577/1659/24
Провадження № 1-кп/577/251/24

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотоп Сумської області об`єднане кримінальне провадження відомості про яке, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000919 від 14 вересня 2023 року та за № 0000124 від 04 березня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп, Сумської області, українця, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою,

зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, не працюючого, раніше судимого:

1.) вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.08.2023 за ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

2.) вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.12.2023 за ч.2 ст. 125 КК України до 240 год. громадських робіт;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 389 КК України

В С Т А Н О В И В:

У середині липня 2023 року, у першій половині дня (точна дата та час не встановлені) у ОСОБА_6 , перебуваючи в центрі м. Конотоп, поблизу пам`ятнику «Коня», що по вул. Братів Лузанів, побачив свою знайому ОСОБА_7 , яка при собі мала велосипед марки «Аіст», синього кольору, яким вона користувалась зі згоди власника ОСОБА_8 . Згодом у ОСОБА_6 виник умисел на повторне заволодіння чужим майном. З метою заволодіння велосипедом «Аіст», ОСОБА_6 , вигадав формальний неіснуючий привід для отримання транспортного засобу, а саме попрохав у ОСОБА_7 велосипед в короткострокове користування для термінової поїздки, якої у дійсності не було. ОСОБА_7 , будучи необізнаною про злочинні наміри ОСОБА_6 , передала останньому велосипед марки «Аіст» синього кольору, після чого ОСОБА_6 поїхав на велосипеді у невідомому напрямку. Заволодівши у вказаний спосіб велосипедом, ОСОБА_6 розпорядився ним на власний розсуд, шляхом реалізації ОСОБА_9 , при цьому усвідомлюючи, що право власності на велосипед належить сторонній особі. Згідно висновку експерта СЕ-19/119-23/13278-TB від 21.09.2023 року вартість велосипеду марки «Аіст», а саме на середину липня 2023 року становила 1500 грн. Таким чином, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальні збитки на суму 1500 грн.

Крім цього, ОСОБА_6 , 22.12.2023 був засуджений Конотопським міськрайонним судом засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до 240 год. громадських робіт.

09.02.2024 ОСОБА_6 було роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, відібрано підписку про ознайомлення з покаранням, роз`яснено про кримінальну відповідальність за ухилення від громадських робіт, передбачену ч. 2 ст. 389 КК України та 26.01.2024 направлено для відбування покарання у виді 240 годин громадських робіт до КП «Муніципалітет» з 12.02.2024.

Наказом КП «Муніципалітет» № 32-к від 12.02.2024 ОСОБА_6 прийнято для відбування громадських робіт з 12.02.2024.

Однак, незважаючи на те, що ОСОБА_6 роз`яснено порядок відбування покарання та повідомлено про відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України, останній ухилився від відбування покарання та не з`явився для відбування громадських робіт, не маючи поважних на те причин.

Так, ОСОБА_6 в порушення обов`язків, визначених ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України у лютому 2024 року, без поважних причин, не виходив на громадські роботи 12.02.2024, 13.02.2024, 14.02.2024, 15.02.2024, 16.02.2024, 19.02.2024, 20.02.2024, у зв`язку з чим до Конотопського РВ філії Державної установи «Центр пробації» з КП «Муніципалітет» надійшло повідомлення щодо засудженого до громадських робіт ОСОБА_6 , що відповідно до вимог ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України є ухиленням від відбування громадських робіт.

22.02.2024 ОСОБА_6 було винесено письмове попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт без поважних причин. У поясненні, наданому до Конотопського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області, засуджений вказав, що він не відбував покарання у вказані дні, без поважних на те причин, оскільки в ці дні займався своїми справами та вживав спиртні напої.

Крім того, в порушення обов`язків, визначених ст. 37 Кримінально виконавчого кодексу України, у лютому 2024 року ОСОБА_6 знову, без поважних на те причин, не відбував громадські роботи 21.02.2024, 22.02.2024, 23.02.2024, 26.02.2024, 27.02.2024, 28.02.2024, 29.02.2024, про що зазначено у табелі виходу на роботи у лютому 2024 року засудженого до громадських робіт ОСОБА_6 , що відповідно до вимог ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України є ухиленням від відбування громадських робіт.

01.03.2024 ОСОБА_6 винесено письмове попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, без поважних причин. У поясненні, наданому до Конотопського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області, засуджений вказав, що він не відбував покарання з 21.02.2024 по 29.02.2024, оскільки в ці дні перебував вдома, займався своїми справами та вживав спиртні напої.

Крім того, після письмового попередження 01.03.2024 ОСОБА_6 , в порушення обов`язків, визначених ст. 37 Кримінально виконавчого кодексу України, у березні 2024 року знову не виходив на громадські роботи без поважних причин, про що зазначено у довідці КП «Муніципалітет»№138 від 14.03.2024 та довідці КП «Муніципалітет»№146 від 20.03.2024, згідно яких ОСОБА_6 01.03.2024, 04.03.2024, 08.03.2024, 11.03.2024, 12.03.2024, 13.03.2024, 14.03.2024, 15.03.2024, 18.03.2024 та 19.03.2024 громадські роботи не відбував, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України є ухиленням від відбування громадських робіт.

ОСОБА_6 із 240 год. громадських робіт визначених йому для відпрацювання у КП «Муніципалітет», відбув 12 год. громадських робіт.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, за обставин викладених у обвинувальному акті. Суду пояснив, що під приводом вигаданої поїздки, він попрохав у знайомої ОСОБА_7 велосипед «Аіст», який в подальшому продав за 700 грн. З висновком експерта щодо вартості викраденого велосипеда, яка становить 1500 грн, згоден. Заподіяні збитки власнику велосипеда відшкодував повністю, сплативши його повну вартість. Крім того, пояснив, що 22.12.2023 був засуджений до 200 год громадських робіт, з яких відбув лише 12 год. У відділі пробації йому роз`яснювали про порядок відбування громадських робіт по 4 год щодня, надали направлення для їх відбування, попереджали про відповідальність за ухилення від відбування цього покарання. Він був обізнаний з графіком відбування громадських робіт. Фактично відбув лише 3 дні. У подальшому запив і не приходив для відбування громадських робіт. Поважних причини для того щоб не відбувати громадські роботи, він не мав. У скоєному щиро розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_8 надав заяву в якій прохав розгляд кримінального провадження проводити у його відсутності, з приводу міри покарання покладається на розсуд суду.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Згідно вимог ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.

Зокрема, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного та скороченого судового розгляду.

Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за:

- ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно;

- ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме за класифікацією передбаченою ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України належить до кримінальних проступків, а за ч.2 ст. 190 КК України до нетяжких злочинів.

Як особа обвинувачений ОСОБА_6 характеризується наступним чином: раніше судимий, ніде не працює, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг не надходило.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування збитків потерпілому.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 , суд не вбачає.

Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_6 , складену Конотопським міськрайонним відділом філії ДУ "Центр пробації" в Сумській області, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі.

При цьому, суд враховує правовий висновок, висловлений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 25 червня 2018 року у справі № 511/37/16-к (провадження № 51-830км18): коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК, потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу. У кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу.

Суд установив, що злочин передбачений ч.2 ст. 190 КК України, ОСОБА_6 вчинив у липні 2023 року, тобто до постановлення вироку суду від 22.08.2023 року за яким йому призначено умовне покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

Крім того, ОСОБА_6 засуджений вироком Конотопського міськрайонного суду від 22.12.2023 за ч.2 ст. 125 КК України до 240 год. громадських робіт.

Таким чином, відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочину передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та кримінальних правопорушень, за які ОСОБА_5 засуджений вироками суду від 22.08.2023 та від 22.12.2023, слід призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а саме у виді позбавлення волі. При цьому на підставі ч.1 ст. 72 КК України в строк відбування покарання, слід зарахувати частково відбуте покарання за вироком суду від 22.12.2023 у виді 12 годин громадських робіт, з розрахунку що одному дню позбавлення волі відповідає 8 годин громадських робіт.

За вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Остаточне покарання ОСОБА_6 слід призначити, керуючись ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням ч.1 ст. 72 КК України, шляхом частково складання покарання призначених за вироком суду від 04.06.2024 та попередніми вироками, а саме у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Саме таке, покарання, на думку суду, буде необхіднім і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень. Також таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373-376 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та ч.2 ст. 389 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі,

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю вказаного злочину та кримінальних правопорушень, за які ОСОБА_6 засуджений вироками суду від 22.08.2023 та від 22.12.2023, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_6 , зарахувати частково відбуте покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду від 22.12.2023 у виді 12 годин громадських робіт (з розрахунку що одному дню позбавлення волі відповідає 8 годин громадських робіт), що становить 2 дні позбавлення волі.

-за ч.2 ст. 389 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням ч.1 ст. 72 КК України, шляхом частково складання покарання призначених за вироком суду від 04.06.2024 та попередніми вироками остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання відраховувати з моменту фактичного затримання Щербини ОСОБА_6 на виконання вироку.

Запобіжний захід не обирати.

Речові докази: оригінальний дублікат договору № 727-21014276 від 25.10.2021 року зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_5 у прибуток держави процесуальні витрати за проведення експертизи №CE-19/119-23/13278-ТВ від 21.09.2023 в розмірі 717,00 грн. (сімсот сімнадцять грн.).

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1