1Справа № 335/1796/24 1-кс/335/762/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Запорізької області капітана поліції ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000124 від 02.08.2023 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000124 від 02.08.2023 року, досудове розслідування у якому здійснюється СУ ГУНП в Запорізькій області, в обгрунтування якого зазначив наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно в липні 2023 року, але не пізніше ніж 20 липня 2023 (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), громадянин України ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області, яка з 27.02.2022 та на час складання письмового повідомлення про підозру є тимчасово окупованою збройними формуваннями Російської Федерації (далі - зф РФ) територією України, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями РФ, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників зф РФ, добровільно вступив до лав незаконного воєнізованого формування - т.зв. Автономная некомерческая организация «Народное ополчение Запорожской области», створеного на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, в якому зайняв керівну посаду «командира», очоливши один із його територіальних підрозділів, а саме - т.зв. «Филиал «Народного ополчения» по городу Бердянск», який діє на тимчасово окупованій території м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області та у подальшому взяв участь у діяльності зазначеного незаконного воєнізованого формування.

Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_7 та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч.4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною радою України, зокрема Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 3429-ІХ від 08.11.2023, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаних наказів, військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі і м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області, яке було захоплено 27.02.2022.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація РФ територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відтак, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області внесене до вказаного переліку та з 27.02.2022 є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.

Після остаточної військової окупації території Мелітопольського району Запорізької області, представниками зф РФ фактично узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території міста шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади міста, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захопленій військовим шляхом території Мелітопольського району Запорізької області, у червні 2023 року, представники зф РФ, діючи за підтримки місцевих колаборантів та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення, сформували підрозділи силового блоку місцевої окупаційної влади, в тому числі і у вигляді т.зв. «Народное ополчение Запорожской области»».

Зокрема, в той же час у червні 2023 року, але не пізніше ніж 22.06.2023 (точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), на тимчасово окупованій території м. Мелітополь Запорізької області представниками зф РФ створено незаконне воєнізоване формування - т.зв. «Автономная некоммерческая организация «Народное ополчение Запорожской области», яке має організаційну структуру військового типу та поділяється на територіальні та структурні підрозділи у вигляді взводів з визначенням особового складу кожного з них, з чітко окресленою організаційною структурою військового типу у вигляді підпорядкованості, єдиноначальності та дисципліни, в якому проводиться військова та стройова підготовка, а учасники мають свої позивні, а також одягнені у формений одяг військового та камуфляжного типу.

При цьому, зазначене воєнізоване формування не відноситься до жодного із воєнізованих формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про службу безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», а також іншими законодавчими актами України, законно створених на території України.

В подальшому, приблизно в липні 2023 року, але не пізніше ніж 20.07.2023 (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), представниками зф рф та керівниками незаконного воєнізованого формування - т.зв. «Автономной некоммерческой организации «Народное ополчение Запорожской области»», створено у своєму складі територіальний підрозділ - т.зв. «Филиал «Народного ополчения» по г. Бердянск», що має організаційну структуру військового типу, чітко визначений керівний та особовий склад, який характеризується наявністю єдиноначальності, субординації та дисципліни, де проводиться військова та стройова підготовка, учасники якого мають позивні, носять формений одяг військового та камуфляжного типу, мають розпізнавальні знаки у вигляді шевронів із символікою, яка відповідно до Закону України «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» від 22.05.2022 є забороненою, в тому числі у вигляді букви «Z», яка використовується збройними та іншими воєнними формуваннями Російської Федерації у війні проти України як символи воєнного вторгнення в Україну, а також які здійснюють охорону громадського порядку та патрулювання території м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області.

При цьому, приблизно в той же час, але не пізніше ніж 20.07.2023 (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), громадянин України ОСОБА_6 , перебуваючи у тимчасово окупованому зф РФ м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників зф РФ та незаконного воєнізованого формування - т.зв. «Автономная некоммерческая организация «Народное ополчение Запорожской области»» та добровільно взяв участь у незаконному воєнізованому формуванні, що створений на тимчасово окупованій території с. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області, в якому зайняв керівну посаду «командира», очоливши один із його територіальних підрозділів, а саме - взвод т.зв. «Филиала «Народного ополчения» по городу Бердянск», що діє на тимчасово окупованій території м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області.

Займаючи вказану керівну посаду «командира» територіального підрозділу незаконного воєнізованого формування - т.зв. «Автономная некоммерческая организация «Народное ополчение Запорожской области»», та виконуючи свої функціональні обов`язки, ОСОБА_6 безпосередньо брав участь в вищезазначеному територіальному підрозділі незаконного воєнізованого формування: здійснював загальне керівництво особовим складом очоленого ним підрозділу в межах своїх повноважень; організовував патрулювання, фільтраційні заходи та охорону громадської безпеки на території м. Бердянськ Бердянської територіальної громади Запорізької області; як «командир» територіального підрозділу незаконного воєнізованого формування - т.зв. «Автономная некоммерческая организация «Народное ополчение Запорожской области»» та безпосередньо брав участь у складенні ним та особовим складом очоленого ним підрозділу присяги 20.07.2023.

31.01.2024 року відносно ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Посилаючись на тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_6 , який перебуває у розшуку, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: переховування від органу досудового розслідування та суду; знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному проваджені; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, а також, зазначаючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий звернувся до слідчого суді із клопотанням, у якому просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Прокурор у судовому засіданні клопотання слідчого підтримав з підстав, викладених у клопотанні, та наполягав на його задоволенні, посилаючись на наявність вищезазначених ризиків.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, вважає його необгрунтованим, наполягала на необґрунтованості підозри і недоведеності ризиків, зазначених у клопотанні.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та докази, подані у його обгрунтування, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000124 від 02.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, у якому 31.01.2024 року ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та виклики його до слідчого опубліковані на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та веб-сайті газети Кабінету Міністрів України „Урядовий кур`єр".

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні є тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Наданими слідчому судді матеріалами підтверджено обставини, які свідчать, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області від 15.02.2024 року підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук.

При вирішенні даного клопотання, слідчий суддя бере до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

Так, стороною обвинувачення у клопотанні та доданих матеріалах доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Доводи сторони захисту в цій частині щодо необґрунтованості підозри слідчий суддя не бере до уваги, оскільки на даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду, а матеріали клопотання містять достатньо даних для висновку про причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Таку ж позицію виклав Європейський суд з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства", у якому зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим", залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує дані про особу ОСОБА_6 , тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, а також обставини та наслідки його вчинення, ступінь участі підозрюваного у вчиненні злочину, згідно повідомлення про підозру, та на підставі досліджених матеріалів, приходить до висновку про підтвердження у повному обсязі ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, про які зазначено у клопотанні.

Доводи сторони захисту щодо заперечень на клопотання не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання слідчого, наявності встановлених в ході розгляду клопотання вищезазначених ризиків не спростовано.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, у справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Наявність у підозрюваного місця проживання, не виключає можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не засвідчують відсутність наміру переховування від слідства та суду.

Як зазначає Європейський Суд з прав людини, у кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У рішенні «Чеботарь проти Молдови» 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії" Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Беручи до уваги надані слідчому судді докази того, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування та перебуває на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим оголошений у розшук, з урахуванням обставин визначених ст. 178 КПК України, достатності доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обставин, які свідчать про недостатність обрання більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного.

Крім того, ч. 6 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

У зв`язку із зазначеним, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, про обрання якого просить слідчий, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного ОСОБА_6 слідчим суддею не встановлено.

На підставі ч. 4 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_6 слідчим суддею не встановлюється.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 192 - 194, 196, 197, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - задовольнити.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000124 від 02.08.2023 року.

Відповідно до ч. 6 статті 193 КПК України, після затримання підозрюваного не пізніш, як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення, подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1