КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

представника власника майна - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 січня 2024 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваній у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, а саме:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 30757456;

- транспортний засіб марки «FIAT 500L», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 січня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання в частині заборон користування та розпорядження вказаним майном.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Так, арешт на майно накладено з метою, передбаченою п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України При цьому, повідомлена підозра, як вважає сторона захисту, є необґрунтованою, оскільки виходячи з фактичних обставин справи та обсягу наданих прокурором доказів, у діянні, яке інкримінується підозрюваній ОСОБА_6 , відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, так як версія слідства, зокрема в частині існування його об`єктивної сторони не підтверджується доказами його вчинення в цілому, тобто є недоведеною, навіть у контексті поняття «обґрунтованої підозри», обов`язок врахування якої покладено на слідчого суддю під час розгляду клопотання про арешт майна.

Крім того, надані матеріали не підтверджують достатність підстав для накладення арешту на майно відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, також слідчим не розкрито зміст ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, які обґрунтовують необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження та не доведено існування жодного з них.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та наданих матеріалів справи, СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000475 від 30.11.2022 за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, за підозрою ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, за підозрою ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 366 КК України.

01.01.2024старший слідчий слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваній у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, а саме:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 30757456;

- транспортний засіб марки «FIAT500L», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , з метою подальшого забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 04 січня 2024 року клопотання старшого слідчого задоволено.

Колегія суддів погоджуються з висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 167, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Пунктом третім частини другої статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно із частиною п`ятою статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження 29.12.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 111-2 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_6 , передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до дванадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Згідно з інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №360851506 від 04 січня 2024 року, ОСОБА_6 РНОКПП НОМЕР_3 , на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки МВС України транспортний засіб марки «FIAT 500L», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , на праві власності належить ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Таким чином, слідчий суддя, із врахуванням наведених вище обставин, дійшов обґрунтованого висновку та правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі про наявність правових підстав для задоволення внесеного на розгляд клопотання старшого слідчого про арешт майна та арешту цього майна.

Крім того, на думку колегії суддів, надані матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, тому доводи апеляційної скарги, зважаючи на викладене, є безпідставними.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що в своїй апеляційній скарзі представник власника майна ставить питання про часткове скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання органу досудового розслідування в частині накладення заборон та розпорядження вказаним вище майном. Разом з тим, як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слідчим суддею взагалі не застосовано зазначені заборони.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 січня 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваній у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, а саме:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 30757456;

- транспортний засіб марки «FIAT 500L», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1999/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 760/23/24

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_20

Доповідач: ОСОБА_1