УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000096 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2023 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерівка Березнегуватського району Миколаївської області, громадянина України, освіта повна середня, не одруженого, співмешкаючого з ОСОБА_7 , маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працюючого, військовозобов`язаного, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , а фактично проживаючого по АДРЕСА_2 ,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_10

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити в частині призначеного йому покарання. Призначити йому покарання у виді двісті сорока годин громадських робіт.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, призначено йому покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 2000,00 грн. В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_6 в частині стягнення майнової шкоди, відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає, що оскаржуваний вирок суду в частині призначення покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного, тому він підлягає зміні на менш суворе покарання.

Зазначає, що судом не враховано обставин, що пом`якшують покарання, а саме його щиросердне каяття, повне визнання вини, активне сприяння слідству у розкритті злочину.

Наголошує, що за час проведення досудового слідства вже багаторазово пожалкував про скоєне кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей.Неодноразово звертався до потерпілої з вибаченнями та пропонував відшкодувати завдану шкоду але вона постійно відмовлялась.

Зауважує, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується не задовільно, проте має стійкий соціальні зв`язки, проживає разом із співмешканкою ОСОБА_7 , яка є інвалідом 1 групи та фактично перебуває на його повному утриманні, постійної допомагає їй. Опікується батьком ОСОБА_12 , який є інвалідом. На обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Вважає, що покарання не пов`язане з позбавленням волі буде достатнім для його виправлення.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор зазначає, що в ході судового розгляду справи суд повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, належним чином оцінив їх та прийняв обґрунтоване та законне рішення.

Вказує, що твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , щодо щиросердного каяття нічім не підтверджуються. В ході судового розгляду обвинувачений відмовився від надання показів по справі та жодного разу не звернувся до потерпілої ОСОБА_11 з вибаченнями та пропозицією відшкодування завданої шкоди. Крім того, потерпілою ОСОБА_11 було заявлено цивільний позов на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, який обвинувачений ОСОБА_6 не визнав та у категоричній формі висловив відмову у задоволенні вказаного позову. Зазначене підтверджує, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутнє щиросердне каяття.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 11 липня 2023 року о 12 годині 23 хвилини у ОСОБА_6 , який у стані алкогольного сп`яніння перебував у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_11 , яка здійснювала торгівлю у вказаному магазині та відмовила ОСОБА_6 в отриманні продуктів харчування і алкогольних напоїв у борг, виник злочинний намір, направлений на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 , перебуваючи на тому ж місці і в той же час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, стоячи обличчям до потерпілої, кулаком правої руки завдав одного удару в обличчя ОСОБА_11 , спричинивши їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді рани на спинці носа, забою м`яких тканин носу, перелому кісток носу з незначним зміщенням.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого, щодо невідповідності призначеного покарання його особі внаслідок суворості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру . Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд призначив явно несправедливе покарання та висуваючи вимогу про зміну призначеного покарання, апелянт не наводять жодних мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке просить призначити.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України урахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, не одружений, однак співмешкає з ОСОБА_7 , має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо, однак дільничним офіцером поліції СПД №1 відділення поліції №2 Баштанського РВП характеризується вкрай негативно через зловживання алкогольними напоями, проявами агресії до оточуючих, має схильність до вчинення бійок та порушення громадського порядку, офіційно не працевлаштований, військовозобов`язаний, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого судом правильно визнано вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Врахувавши досудову доповідь Баштанського районного сектора №4 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області, відповідно до якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки його для суспільства також оцінюється як високий, а його виправлення без ізоляції від суспільства, може становити небезпеку, суд першої інстанції вважав за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді арешту у максимальних межах санкції частини статті обвинувачення. Суд апеляційної інстанції вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Врахувавши фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у виді арешту, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , щодо щирого каяття не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Щире каяття означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. Як вбачається з журналу судового засіданні (а.с.98), в ході судового розгляду обвинувачений відмовився від надання показів в справі та жодного разу не звернувся до потерпілої ОСОБА_11 з вибаченнями та пропозицією відшкодування завданої шкоди.

Крім того, потерпілою ОСОБА_11 було заявлено цивільний позов на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, який обвинувачений ОСОБА_6 не визнав та у категоричній формі висловив відмову у задоволенні вказаного позову. Зазначене підтверджує, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутнє щиросердне каяття.

Судом першої інстанції вивчено та враховано дані про особу обвинуваченого, зокрема і ті на які посилається апелянт, а саме те, що обвинувачений в силу ст.89 КК України раніше не судимий, не одружений, однак співмешкає з ОСОБА_7 , має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо, однак дільничним офіцером поліції СПД №1 відділення поліції №2 Баштанського РВП характеризується вкрай негативно через зловживання алкогольними напоями, проявами агресії до оточуючих, схильність до вчинення бійок та порушення громадського порядку. Так протягом 2023 року ОСОБА_6 тричі притягувався до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.178, ст.183, ст.173 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_6 встановлені тимчасові обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, а також у праві керування транспортними засобами (а.с.83).

Зазначені обставини свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без відбування покарання є неможливим. Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційні скарги не містять.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з призначеним покаранням та вважає, що таке покарання, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.376, 405,407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2023 року, стосовно ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді