В И Р О К

іменем України

23 лютого 2024 року м.Снігурівка

справа № 485/380/24

провадження №1-кп/485/73/24

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у м. Снігурівка у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000290, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Оратів Оратівського району Вінницької області, громадянина України, українця, з повною вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, гранатометника 1 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «матрос», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді гранатометника 1 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у АДРЕСА_2 , 17.12.2023 близько 13 години 00 хвилин (точний час не встановлено), всупереч вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, прийнявши наказ начальника - тимчасово виконуючого обов`язки за посадою командира 1 роти морської піхоти лейтенанта ОСОБА_6 № 150/дск від 17.12.2023 надано у визначенні: «У складі десантно-штурмової роти до 05.00 18.12.2023 здійснити заміну особового складу 2 бмп 36 обрмп на рубежі ор 384, ор 396 в районі населеного пункту Кринки, де перейти до оборони із завданням стійко утримувати позиції та не допустити прориву противника з напрямку «Шахматний ліс», ТЯГИНКА», згідно вимог керівних документів.», порушуючи військову дисципліну, усвідомлюючи суспільно небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, прямо виразив небажання виконувати наказ начальника, а саме командира 1 роти морської піхоти лейтенанта ОСОБА_6 , що супроводжувалось усною відмовою, висловлюючи відкрито негативне ставлення до наказу та небажання його виконувати, тобто відкрито відмовився виконати наказ начальника.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Частина статті КК, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Кримінальний кодекс України

Стаття 402. Непокора

1.Непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу

…

4. Непокора, вчинена в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, -

карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення встановлені судом шляхом дослідження сукупності доказів, обсяг яких був визначений з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК, у відповідності до засад кримінального провадження, у тому числі передбачених ст. 22, 26 КПК, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. У ході судового розгляду він детально розповів про обставин кримінального правопорушення та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті. Так, обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що в Збройних Силах України перебував з травня 2023 року. 17 грудня 2023 року командиром йому було віддано наказ, який він відмовився виконувати. За наказом він повинен був здійснити заміну особового складу в районі населеного пункту Кринки. Він вже був в тому районі, здійснював евакуацію побратимів. Після того як командир зачитав наказ в нього почалася панічна атака, він побоювався за своє життя. Також пояснив, що він не відмовляється від проходження служби, в подальшому хоче продовжувати служити в Збройних Силах України.

Окрім повного визнання вини, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими судом доказами:

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення командира військової частини НОМЕР_1 , за яким командир повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що 17.12.2023, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_3 перебуваючи в населеному пункті АДРЕСА_2 відмовився виконувати бойове розпорядження командира 1 роти морської піхоти №159/дск від 17.12.2023, пояснюючи це страхом за життя та здоров`я;

- даними наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17 грудня 2023 року № 1495 про призначення службового розслідування стосовно факту відмови від виконання бойового наказу військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого майору ОСОБА_7 доручено провести за даним фактом службове розслідування;

- даними акту службового розслідування, затвердженого заступником командира військової частини НОМЕР_1 , відповідно до висновків якого матрос ОСОБА_3 діяв умисно, всупереч вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, у зв`язку із чим, в діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану;

- даними протоколу огляду речей і предметів від 16.01.2024, відповідно до якого 16.01.2024 було оглянуто оптичний диск, переглянуто файл на якому зафіксовано як оголошується військовослужбовцям бойове розпорядження, а саме матросу ОСОБА_3 , яким у складі десантно-штурмової роти до п`ятої ранку 18.12.2023 здійснити заміну особового складу 2 батальйону морської піхоти на рубежі орієнтир в районі населеного пункту Кринки. ОСОБА_3 відмовляється, пояснюючи панічним страхом за своє життя.

Вказані докази є належними, допустимими, достовірними і достатніми для доведення винуватості обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчинені ним непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, та кваліфікує його дії за ч.4 ст.402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом статей 50 , 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення і попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення).

ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Згідно медичних довідок, ОСОБА_3 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 не належить до осіб з інвалідністю.

За місцем проходження служби ОСОБА_3 характеризується позитивно.

У судовому засіданні прокурор просив признати обвинуваченому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 62 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки замінити на тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 2 роки. Запобіжний захід обвинуваченому залишити без змін.

Захисник у судовому заданні просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі, при цьому застостосувати ст.75 КК України.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Верховний Суд у своїх рішеннях, які стосувалися питання правильності застосування положень ст. 69 КК, неодноразово вказував на те, що ч. 1 ст. 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Отже, визначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить з того, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, у нього наявні кілька обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що суттєво знижує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд також враховує те, що обвинувачений за місцем проходження служби характеризується позитивно, те, що у нього відсутні обставини, що обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд вважає можливим визнати дані обставини виключними та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, обмежень для призначення якого з огляду на вимоги ст. 63 КК України не вбачається, та вважає за можливе згідно ст.62 КК України замість позбавлення волі призначити обвинуваченому покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, що у свою чергу відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, та сприятиме виправленню обвинуваченого та на переконання суду буде достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому судом враховані висновки Верховного Суду щодо дискреційних повноважень суду щодо визначення виду та міри покарання (постанови Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 337/3654/16-к, від 28 травня 2020 року у справі №753/13972/17 та від 06 серпня 2020 року у справі №759/13520/18).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Суд встановив, що ОСОБА_3 з 02.01.2024 перебуває під вартою на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 02.01.2024.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, з метою виконання вироку та запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду, строк його тримання під вартою має бути продовжений до набранням вироком законної сили.

У силу вимог ч. 5 ст. 72 КК попереднє ув`язнення з 02.01.2024 має бути зараховане у строк покарання ОСОБА_3 у розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 1 дню тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі арешт майна, не застосовувалися, а також відсутні і процесуальні витрати.

Керуючись ст.ст. 369 371, 373 375, ч. 15 ст. 615 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і призначити йому покарання, з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 62 КК України замінити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у виді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дати набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_3 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02.01.2024 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 1 (одному) дню тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Миколаївським апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1