Справа № 182/3302/24
Провадження № 1-кс/0182/646/2024
У Х В А Л А

Іменем України

20.06.2024 року м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі клопотання слідчого СВ Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , яке погоджене з прокурором Покровського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000274, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Toyota» модель «Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , яким керував ОСОБА_5 . Арешт необхідний з метою збереження автомобіля як речового доказу та забезпечення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, зокрема для проведення відповідних експертиз.

В клопотанні зазначено, що 11.06.2024 р. о 13.20 год. водій ОСОБА_5 керуючи легковим автомобілем «Toyota Camry», здійснюючи маневр повороту ліворуч на паркувальний майданчик АТБ-маркету по вул. Б. Джонсона м. покров Дніпропетровської області допустив зіткнення з мопедом «Viper» без реєстраційного номеру під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті ДТП ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодженя.

11.06.2024 проведено огляд автомбіля марки «Toyota» модель «Camry», з д.н.з. НОМЕР_1 , на якому виявлено механічні пошкодження, а саме: пошкоджений передній бампер ліворуч, пошкодження решітки радіатора, на капоті нашарування фарби чорного кольору та синього кольору.

11.06.2024 року за даним фактом розпочато кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000274 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 286 КК України. Автомобіль марки «Toyota» модель «Camry», з д.н.з. НОМЕР_1 , визнано постановою слідчого від 11.06.2024 р. речовим доказом.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та зазначив, що вилучений автомобіль має суттєве значення при розслідуванні даного кримінального правопорушення, є речовим доказом. Крім того, автомобіль необхідний для забезпечення проведення експертизи його технічного стану, проведення слідчого експерименту, судової автотехнічної експертизи, транспортно-трасологічної експертизи, інших експертиз, в яких виникне потреба.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, проти накладення арешту на автомобіль не заперечував.

За змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п.1 частини другої ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, речових доказів.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям , зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч.3 ст. 170 КПК України).

Так, за приписами ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення, в тому числі предмети, що були об`єктом протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому згідно ч.1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить в тому числі арешт майна, застосовується з метою досягнення дієвості кримінального провадження.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведене необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; 4) можливість спеціальної конфіскації майна; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого і третіх осіб.

В разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує наймеш обтяжливий спосіб арешту майна.

Будь-яке втручання з боку представників влади в безперешкодне користування особою своїм майном повинне бути «законним». Представники органів державної влади мають право контролювати використання майна лише на підставі законів. Таке втручання має бути законним і не свавільним («Фрізен гроти Російської Федерації» від 24 березня 2005 р., «Бакланов проти Російської Федерації» від 09 червня 1905 р., «Коновалов проти Російської Федерації» від 24 травня 2007 р. та н.). У справі «Ісмаілов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня/2008 р.) ЄСПЛ встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, пересування, передачі.

Як вбачається з наданих суду матеріалів СВ Нікопольським РУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000274 за ч.1 ст. 286 КК України, за фактом ДТП між автомобілем «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та мопедом марки «Viper Active» з номером рами № НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 , внаслідок якого водій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні. Так, під час огляду місця події ДТП проведеного 11.06.2024 р. вилучено автомобіль «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , який має механічні пошкодження, які перешкоджають його подальшій експлуатації і усувати вказані пошкодження до проведення експертиз заборонено. Слідчий суддя вважає доведеним ту обставину, що злочин був вчинений і є обґрунтовані підстави вважати, що вилучений під час огляду мопед є доказом такого злочину, який відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки цей доказ зберіг на собі сліди злочину, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, зокрема за допомогою експертних досліджень.

Об`єктивно існує загроза приховування, перетворення речового доказу, оскільки на сьогодні не проведенні всі необхідні слідчі дії та експертні дослідження зазначеного транспортного засобу, а власник вилученого транспортного засобу є безпосереднім учасником ДТП, може у будь-який час його відчужити, знищити сліди злочину.

Отже матеріали клопотання доводять наявність правових підстав для накладення арешту на автомобіль «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

На переконання слідчого судді, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і інтереси власника та володільця цього майна та не матиме тяжких наслідків, оскільки проведення експертних досліджень безпосереднього потрібен вказаний транспортний засіб та арешт майна носить тимчасовий характер.

Тому, з метою забезпечення кримінального провадження та запобігання приховуванню, перетворенню, відчуженню автомобілю «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , на нього необхідно накласти арешт, шляхом заборони розпорядження, відчуження.

Щодо визначення місця зберігання транспортного засобу, то слідчий суддя, зазначає, що вирішення вказаного питання виходить за межі повноважень слідчого судді, оскільки відповідно до ст. 100 КПК України на стадії досудового розслідування зберігання речових доказів, які вилучені слідчим прокурором, здійснюється стороною обвинувачення у порядку встановленому КМУ.

Таким чином клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Покровського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000274 задовольнити.

Накласти арешт на:

- автомобіль марки «Toyota» модель «Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , шляхом заборони його відчуження та розпорядження;

який вилучений та перебуває на майданчику для тимчасово вилученого майна ВП №2 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1