КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/279/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1897/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ТОВ "ЛЕКРІЗ", ТОВ "Зантос" та ФОП ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2024 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2023, а саме:

1. Ємності з рідинами ароматизаторами, наступних торгівельних марок: «Vaal» об`єм 15 мл., у кількості 12 шт., «Octobar» об`єм 15 мл., у кількості 13 шт., «Flip» об`єм 12 мл., у кількості 12 шт., «Balon» об`єм 15 мл., у кількості 1 шт., «Aroma Max» об`єм 15 мл., у кількості 3 шт., «Twisted» об`єм 12 мл., у кількості 5 шт., «Loveit» об`єм 15 мл., у кількості 1 шт., «Lucky» об`єм 15 мл., у кількості 3 шт., «Chil Lab» об`єм 8 мл., у кількості 2 шт., «Wick Wire» об`єм 11.25 мл., у кількості 3 шт., «TroubeMaker» об`єм 12.2 мл., у кількості 8 шт., «Salty King» об`єм 12 мл., у кількості 37 шт., «Fl 350» об`єм 15 мл., у кількості 48 шт.

2. Ємності з рідинами гліцерину, наступних торгівельних марок: «Vaal» об`єм 15 мл., у кількості 12 шт., «Octobar» об`єм 12 мл., у кількості 21 шт., «Balon» об`єм 15 мл., у кількості 1 шт., «Fl 350» об`єм 15 мл., у кількості 48 шт., «Aroma Max» об`єм 15 мл., у кількості 3 шт., «Loveit» об`єм 45 мл., у кількості 1 шт., «Pazzle» об`єм 15 мл., у кількості 9 шт., «Chil Lab» об`єм 14 мл., у кількості 2 шт., «Vegetable» об`єм 15 мл., у кількості 27 шт., «Salty King» об`єм 15 мл., у кількості 14 шт.

3. Ємності з рідинами нікотину, наступних торгівельних марок: «Octobar» об`єм 3 мл., у кількості 22 шт., «Magnum» об`єм 3 мл., у кількості 1 шт., «Chil Lab» об`єм 6 мл., у кількості 2 шт., «Nicotine Salt», об`єм 3.75 мл., у кількості 28 шт., «Salty King» об`єм 1.5 мл., у кількості 49 шт., «Fl 350» об`єм 3 мл., у кількості 57 шт., «Flavor Lab 350» об`єм 1.8 мл., у кількості 1 шт.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник ТОВ "ЛЕКРІЗ", ТОВ "Зантос" та ФОП ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.01.2024 та скасувати її, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурораОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000017 22.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 205-1 КК України, яке було вилучено 19.12.2023 під час обшуку.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що слідчим суддею порушено вимоги ст. 171 КПК України, оскільки власник арештованого майна не був підозрюваним у кримінальному провадженні.

Апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала не містить об`єктивно з`ясовних у судовому засіданні обставин з підтвердженням належними та допустимими доказами, які б свідчили про те, що вилучене та арештоване майно є доказом в кримінальному провадженні, пов`язане із злочинною діяльністю або придбане внаслідок здійснення злочину, а також не надано оцінки тій обставині, що власник арештованого майна здійснює господарську діяльність у відповідності до чинного законодавства та є сумлінним платником податків.

Апелянт наголошує на тому, що БЕБ, прокурором взагалі не встановлено власника вилученого майна, при цьому, клопотання прокурора та ухвала суду не містять відомостей про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочинів власником влученого майна.

Звертає увагу також на те, що прокурором не мотивовано чому розгляд клопотання про арешт майна необхідний без повідомлення та участі в судовому засіданні власника, про арешт майна якого ставилось питання, що є порушенням ч. 2 ст. 172 КПК України.

Також апелянт зазначає, що арештоване майно не перебуває у володінні, розпорядженні або користуванні осіб, які за твердженням слідства, у період з 2022 року по теперішній час на території м. Києва, Київської та Чернівецької областей організовували механізм ввезення на територію України контрафактних тютюнових виробів без марок акцизного податку. При цьому прокурором у клопотанні не відображено яким чином офіційна законна підприємницька діяльність таких суб`єктів господарювання, які були зареєстровані тільки у середині або під кінець 2023 року, пов`язана з подіями, які були підставою для внесення до ЄРДР відомостей ще 22.02.2022 про скоєння певними особами злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 204. ч. 2 ст. 205-1 КК України.

Апелянт також наголошує на тому, що у клопотанні прокурора та ухвалі слідчого суддів вказано, що призначено комплексну судову експертизу матеріалів, речовин та виробів, технічна експертиза, для отримання інформації про склад вказаних речовин, але фактично електронні сигарети не вилучались за адресою: АДРЕСА_1, тому вони не могли бути відправленні на експертизу.

Фактично вилучались фіскальні чеки, які є підтвердженням законності проведених операцій з продажу в роздріб товару, а також вилучено документи щодо переміщення товарі, які до діючого законодавства України не є предметом судових економічних чи технічних експертиз.

Крім того апелянт зазначає, що накладення арешту на вищевказане майно унеможливлює та перешкоджає здійсненню підприємницькою діяльністю власнику такого майна. При цьому в Україні не встановлено заборони на торгівлю ні наборами, ні сировиною для приготування рідини та для їх продажу не потрібна ліцензія, а саме сировина не є такою що підлягає маркуванню. Це підтверджує, що на теперішній час торгівля товару, який вилучено БЕБ, не заборонена, а сам товар не є готовою рідиною, що використовується в електронних сигаретах.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що про місце, дату та час розгляду клопотань про арешт майна йому стало відомо тільки 10.01.2024 о 10:21, проте у зв`язку з тим, що адвокат ОСОБА_7 знаходився у той час в м. Одеса, ним було відправлено клопотання про перенесення судового засідання, однак судове засідання не було перенесено та згодом 22.01.2024 ним під розпис було отримано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.01.2024.

Представник ТОВ "ЛЕКРІЗ", ТОВ "Зантос", ФОП ОСОБА_6 та прокурор в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавали, про причини неявки суд не повідомили, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність.

В даному випадку апеляційний суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Дані обставини дають суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у відсутність прокурора та представника ТОВ "ЛЕКРІЗ", ТОВ "Зантос", ФОП ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 , з урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405, ст. 422 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ТОВ "ЛЕКРІЗ", ТОВ "Зантос" та ФОП ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна відбувся без участі представника ТОВ "ЛЕКРІЗ", ТОВ "Зантос" та ФОП ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , а про наявність даного рішення адвокату стало відомо 22.01.2024 року, іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2024 року.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи та зі змісту оскаржуваної ухвали, що Офісом Генерального прокурора забезпечується нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000017 22.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 205-1 КК України, досудове розслідування, в якому здійснюється детективами Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України.

В ході досудового розслідування встановлено, що згідно наявних матеріалів досудового розслідування встановлено, що у період із 2022 року по теперішній час на території м. Києва, Київської області та Чернівецької області організували механізм ввезення на територію України контрафактних тютюнових виробів без марок акцизного податку, у подальшому невстановлені особи здійснюють незаконне зберігання, транспортування з метою збуту контрафактних підакцизних товарів, а саме: електронних сигарет, рідин для електронних сигарет, які в подальшому збувають на території України, у тому числі у м. Києві, Київської області та Чернівецької області.

Проведеними заходами перевірки встановлено, що торгівельне приміщення мережі «UVAPE», в якому зберігаються та збуваються підакцизні товари (електронні сигарети, нікотиновмісні рідини, що використовуються в електронних сигаретах) без відповідної ліцензії та без марок акцизного податку знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

01.12.2023 за ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва надано дозвіл на проведення обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання і вилучення незаконно виготовлені підакцизні товари - електронні сигарети, тютюн для кальяну, обладнання що забезпечує масове виробництво підакцизних товарів, фурнітури, упаковок, сировини для виготовлення рідин, які використовуються в електронних сигаретах, документів щодо придбання та реалізації незаконно виготовлених підакцизних товарів та сировини, тютюну для кальяну та інших незаконно виготовлених підакцизних товарів, підакцизні товари із маркою акцизного податку із ознаками підробки, чорнових записів та інших речей та документів, які можуть мати значення для даного кримінального провадження.

19.12.2023 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста за адресою: АДРЕСА_1, було проведено обшук з метою відшукання та вилучення незаконно виготовлених підакцизних товарів - електронні сигарети, тютюн для кальяну, обладнання що забезпечує масове виробництво підакцизних товарів, фурнітури, упаковок, сировини для виготовлення рідин, які використовуються в електронних сигаретах, документів щодо придбання та реалізації незаконно виготовлених підакцизних товарів та сировини, тютюну для кальяну та інших незаконно виготовлених підакцизних товарів, підакцизні товари із маркою акцизного податку із ознаками підробки, чорнових записів та інших речей та документів, які можуть мати значення для даного кримінального провадження.

За результатами проведення обшуку в нежитловому приміщенні, яке використовується мережею «UVAPE» за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено: ємності з рідинами ароматизаторами, ємності з рідинами гліцерину, ємності з рідинами нікотину.

Вказали, що виявлені та тимчасово вилучені в ході обшуку предмети схожі на рідини для електронних сигарет а також на інгредієнти для виготовлення таких рідин, а також устаткування для їх виготовлення, а технічні засоби та чорнові записи, ознаки предметів, які використовувались для ведення обліку незаконно придбаної, виготовленої та реалізованої підакцизної продукції.

За вилученими під час обшуків електронними сигаретами та рідинами (рідинами для електронних сигарет) призначено комплексну судову експертизу матеріалів, речовин та виробів, технічна експертиза, для отримання інформації про склад вказаних рідин, чи є надані на дослідження об`єкти підакцизними товарами та яким визначальним характеристикам у відповідності до УКТ ЗЕД відповідають вказані рідини, що може бути використана як доказ у кримінальному провадженні.

За вилученими під час обшуків технічними пристроями призначено судову комп`ютерно-технічну експертизу, для отримання, аналізу інформації, яка в них міститься та може бути використана як доказ у кримінальному провадженні.

20.12.2023 вилучені в ході обшуку документи, предмети та майно були оглянуті та їх визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

08.01.2024 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000017 22.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 205-1 КК України, а саме: на речові докази у кримінальному провадженні, які були тимчасово вилучені за результатами проведення обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2023 року.

В обґрунтування поданого клопотання сторона обвинувачення вказує, що за виявленими документами, після їх детального огляду та аналізу даних, які у них містяться, планується призначити судові економічну, технічну, почеркознавчу експертизи. Крім того, вилучені в ході обшуку документи, предмети та майно, в собі містить дані, як підлягають встановленню, а факт вилучення даних речей відноситься до однієї з обставин, що складають подію злочину, а відтак підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України.

Так, прокурор вказує, що з матеріалів досудового розслідування кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно, яке вилучене за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а тому з метою забезпечення схоронності вказаних речових доказів, необхідно накласти арешт на вказане тимчасово вилучене майно.

10.01.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на майно згідно переліку, зазначеному у клопотанні.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя врахував , що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено, а томуслідчий суддя дійшов вірного висновку, що клопотання про накладання арешту підлягає задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК Українислідчий суддя відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема стадію досудового розслідування, та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, дані про призначення експертного дослідження вилучених речей, а відтак, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні.

Крім того, слідчим суддею враховано, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що майно, на яке прокурор просив накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК Українивизначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК Українислідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК Україниповинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може мати безпосереднє відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Доводи апелянта щодо того, що клопотання прокурора та ухвала суду не містять відомостей про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочинів власником вилученого майна, не беруться колегією суддів до уваги, зважуючи на наступному.

Відтак, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Твердження апелянта, що фактично електронні сигарети не вилучались за адресою: АДРЕСА_1, а тому вони не могли бути відправленні на експертизу, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду у зв`язку з наступним.

Так, згідно постанови детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки ОСОБА_9 від 20.12.2023 про призначення судової комплексної, матеріалів, речовин та виробів, технічної експертизи /т.1 а.с.55-58/, для дослідження експертам направлено зразки продукції, а саме: зразки рідин для електронних сигарет згідно протоколів огляду, а не електронні сигарети, як стверджує сторона захисту.

Доводи сторони захисту, що прокурором не мотивовано чому розгляд клопотання про арешт майна необхідний без повідомлення та участі в судовому засіданні власника, про арешт майна якого ставилось питання, що є порушенням ч. 2 ст. 172 КПК України, також не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, так як у клопотанні прокурора про арешт майна зазначено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З огляду на обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза відчуження на користь третіх осіб майна, яке є речовим доказом, розгляд клопотання необхідно провести без виклику осіб, щодо яких вирішується питання про накладення арешту.

А відтак, вищевказані твердження апелянта не знайшли свого підтвердження в матеріалах клопотання прокурора про арешт майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику ТОВ "ЛЕКРІЗ", ТОВ "Зантос" та ФОП ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2024 року - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ТОВ "ЛЕКРІЗ", ТОВ "Зантос" та ФОП ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4