Справа № 204/2770/24
Провадження № 1-кс/204/754/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2024 року слідча СВ Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що групою слідчих у складі слідчих СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та слідчих СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження відомості про яке, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 від 12.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Дніпровською обласною прокуратурою. Досудовим розслідуванням встановлено, що Указом Президента України № 66/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, на всій території України введено військовий стан та впроваджено визначені ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану. Указом Президента України від 26 липня 2023 року №734/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 3564-IX від 06.02.2024, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у невстановлений досудовим розслідуванням час, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , при невстановлених обставинах, маючи умисел спрямований на незаконне позбавлення волі вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб та вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, вступили у злочинну змову. Після чого розподілили ролі у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, згідно до яких ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 повинні були на автомобілях марки «Volkswagen Transporter» державний номер НОМЕР_1 , на якому пересувається ОСОБА_7 , та автомобілю марки «Volkswagen Jetta» державний номер НОМЕР_2 , на якому пересувається ОСОБА_5 , прослідкувати за потерпілим гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого діючи за попередньою змовою групою осіб, насильно помістивши при цьому до салону автомобілю марки Volkswagen Transporter» державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 на якому відвезти до VIP кімнаті № НОМЕР_3 автомийки "47 атмосфер" розташованої за адресою : АДРЕСА_3 , де в подальшому ОСОБА_5 разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 незаконно утримувати з корисливими мотивами, схиляючи останнього до виплати їм грошових коштів під вигаданим приводом не існуючого боргу, які начеб то потерпілий залишився винен за час роботи на родину ОСОБА_10 . Діючи згідно розподілених ролей ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 попередньо відслідкувавши місце знаходження потерпілого ОСОБА_9 та встановивши, що останній знаходиться на зустрічі на вул. Європейській в м. Дніпро, а його автомобіль марки "SKODA OKTAVIA" державний номер НОМЕР_4 знаходиться на парковці вказаної вулиці, автомобілями марки «Volkswagen Transporter» державний номер НОМЕР_1 , на якому пересувається ОСОБА_7 , та марки «Volkswagen Jetta» державний номер НОМЕР_2 яким він користується 11.03.2024 року о 09.57 годин приїхали на вул. Європейську в м. Дніпро, заблокували можливість виїзду автомобіля потерпілого ОСОБА_9 з парковки, та дочекавшись моменту коли останній підійшов до нього, ОСОБА_7 перебуваючи за кермом автомобіля марки «Volkswagen Transporter» державний номер НОМЕР_1 , відкрив вікно та погрожуючи застосуванням фізичної сили, тим самим придушуючи волю ОСОБА_9 до опору, змусив його сісти до салону зазначеного автомобілю, та 11.03.2024 року о 11.48 годин ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , відвезли потерпілого ОСОБА_13 на територію автомийки "47 атмосфер" за адресою : АДРЕСА_3 та завели до VIP кімнати № 1, де почали незаконно утримувати проти волі ОСОБА_9 . Після цього до вищевказаної автомийки 11.03.2024 року о 12.04 годин приїхали на автомобілі марки MERSEDES-BENZ GLE 300D, державний номер НОМЕР_5 ОСОБА_10 , з охоронцями ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які зайшли до VIP кімнати № 1 "47 атмосфер" за адресою: АДРЕСА_3 , де їх очікували ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 утримуючи потерпілого ОСОБА_9 . Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у VIP кімнаті №1 автомийки "47 атмосфер", з метою отримання грошових коштів від ОСОБА_9 , надав вказівку своїм охоронцям ОСОБА_11 , ОСОБА_12 застосувати насильство небезпечне для життя та здоров"я особи, спричинивши фізичний біль, заподіюючи ударів кулаками обох рук та ніг по голові, тулубу потерпілого ОСОБА_9 , вимагаючи виплатити грошові кошти у сумі 14 000 доларів США, за неіснуючий борг. Після чого ОСОБА_10 наказав потерпілому ОСОБА_9 роздягнутись до нижньої білизни, а ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продовжити наносити удари руками по голові та обличчі, заподіюючи йому фізичних страждань та болю, з метою змусити виконати їх вимоги. Після чого, ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_9 та умисно наніс не менше 4 ударів кулаками обох рук по голові останньому, збивши його з ніг, повалив на підлогу, де продовжив наносити удари ногами по тулубу. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 піднявши з підлоги ОСОБА_9 посадили на диван, де до нього підійшов ОСОБА_15 та наніс не менше десяти ударів кастетом одягненим на руку по тулубу потерпілого, спричинивши фізичного болю, при цьому ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_10 , та сам особисто вели відеозйомку на свої мобільні телефони побиття потерпілого, при цьому змушували його висловлювати на свою адресу образливі слова, які принижують честь і гідність людини, погрожуючи розповсюдженням знятого відеозапису близьким родичам і у соціальні мережі, у разі якщо він не виплатить їм 14 000 доларів США, та звернеться до правоохоронних органів. Не зупинившись на досягнутому ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати умисел спрямований на вимагання передачі права власності на майно потерпілого, а саме автомобіля марки "SKODA OKTAVIA" державний номер НОМЕР_4 , 11.03.2024 близько 13.00 годин вказав ОСОБА_8 дістати із сумки потерпілого ОСОБА_9 , яка знаходилася на дивані у кімнаті VIP кімнаті № НОМЕР_3 , автомийки "47 атмосфер", за адресою : АДРЕСА_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на зазначений автомобіль, зареєстрований за ОСОБА_9 та ключі від нього, паспорт громадянина України та посвідчення водія на ім`я останнього, тим самим заволоділи паспортом та іншими важливими особистими документами ОСОБА_9 , та необхідністю відвезти його до нотаріуса, де передати право власності ОСОБА_5 шляхом надання довіреність на право керування та розпорядження належним ОСОБА_9 автомобілем марки "SKODA OKTAVIA" державний номер НОМЕР_4 , з метою подальшого продажу, оцінивши його вартість у 8000 доларів США, в якості погашення боргу, в подальшому, з метою подавлення волі потерпілого та вимагаючи передати право на майно, дістав предмет схожий на пістолет та погрожуючи його застосуванням підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , наніс один удар стволом зазначеного пістолету в лобну частину голови останньому. Того ж дня, 11.03.2024 року о 13.33 годин ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , реалізуючи єдиний свій злочинний умисел, спрямований на вимагання передачі чужого майна та права на майно, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчинене в умовах воєнного стану, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання єдиного злочинного результату у вигляді незаконного отримання грошових коштів у розмірі 14 000 доларів США від ОСОБА_9 , силоміць, подавивши волю потерпілого, шляхом заподіяння тілесних ушкоджень у вигляді : двадцяти саден: голови, обличчя, тулубу, обох верхніх та правої нижньої кінцівок; тринадцяти синців: голови, обличчя, лівої сідниці, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, та перелому поперечних відростків хребців L2,3,4, відвезли його на автомобілі «Volkswagen Transporter» державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 до нотаріуса за адресою: АДРЕСА_4 , передати право власності ОСОБА_5 шляхом надання довіреність на право керування та розпорядження належним ОСОБА_9 автомобілем марки "SKODA OKTAVIA" державний номер НОМЕР_4 , з метою його подальшого продажу та отримання грошових коштів, нотаріус побачивши пригнічений стан та наявні тілесні ушкодження на обличчі у потерпілого ОСОБА_9 відмовився від проведення нотаріальної дії. Однак, він, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, направлений на вимагання передачі права власності на майно потерпілого ОСОБА_9 , а саме автомобіль" SKODA OKTAVIA" державний нормер НОМЕР_4 , 11.03.2024 року близько 14.20 годин, на автомобілі «Volkswagen Transporter» державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 відвезли потерпілого ОСОБА_9 до іншого нотаріуса за адресою: АДРЕСА_5 , передати право власності ОСОБА_5 шляхом надання довіреності на право керування та розпорядження належним ОСОБА_9 автомобілем марки "SKODA OKTAVIA" державний номер НОМЕР_4 , з метою його подальшого продажу та отримання грошових коштів, однак нотаріус також побачивши пригнічений стан та наявні тілесні ушкодження на обличчі у потерпілого ОСОБА_9 відмовився від проведення нотаріальної дії. Після невдалих неодноразових спроб оформити нотаріусів довіреність на право керування та розпорядження належним потерпілому ОСОБА_9 автомобілем, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , того ж дня, 11.03.2024 року о 17.55 годин відвезли та залишили його на АДРЕСА_6 , попередивши про необхідність зібрати грошові кошти в сумі 6 000 доларів США для погашення зазначеного ОСОБА_10 боргу, а у разі не виконання їх вимог, погрожували фізичною розправою, про місце та час їх передачі буде повідомлено йому додатково. При цьому залишили під своїм контролем на парковці в м. Дніпро по вул. Європейський автомобіль "SKODA OKTAVIA" державний нормер НОМЕР_4 та документи потерпілого ОСОБА_9 . Таким чином ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_9 11.03.2024 в період часу з 11.48 год до 17.55 год. Злочинні дії ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 були припинені працівниками поліції 22.03.2024 року о 15.30 годин після отримання грошових коштів у сумі 6 000 доларів США від потерпілого ОСОБА_9 . Умисні дії ОСОБА_5 , кваліфікуються за ознаками: незаконне позбавлення волі людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань; вимога передачі чужого майна з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану; незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 357 КК України. Так, 23.03.2024 року про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.189, ч.2 ст.146, ч.3 ст.357 КК України, було повідомлено: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого. 22.03.2024 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України. 23.03.2024 ОСОБА_5 оголошено підозру ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК України. Причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме: допитом потерпілого ОСОБА_9 від 12.03.2024, додатковим допитом потерпілого від 21.03.2024; протоколами впізнання за участю потерпілого ОСОБА_9 від 12.03.2024 осіб за фотознімками, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ; протоколами впізнання осіб за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_9 від 21.03.2024, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; висновками спеціаліста судово-медичного експерта №696 від 12.03.2024, № 718 від 13.03.2024 про наявність у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень; протоколами огляду відеозаписів від 21.03.2024 за участю потерпілого ОСОБА_9 з камер спостередження "Безпечне місто" Дніпровської міської ради, на яких фіксується рух автомобілів, на яких підозрювані особи ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 рухалися по місту Дніпро в день вчинення кримінальних правопорушень; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 20.03.2024; протоколом обшуку, проведеного на території автомийки "47 атмосфер" за адресою : АДРЕСА_3 , під час якого на дивані виявлено сліди РБК та серветки поміж бильцем дивана зі слідами РБК; речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності. У зв`язку із викладеним, на теперішній час виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу в виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 . Так, органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК України, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину та карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти з конфіскацією майна, у зв`язку з чим, до нього відповідно до ст. 183 КПК України може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Метою та підставами застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, може здійснити вищезазначені дії. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання спробам: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу. Зазначений ризик, окрім іншого підтверджується тим, що ОСОБА_5 наразі, не має на утриманні дітей та батьків, що у свою чергу свідчить про відсутність сталих соціальних зв`язків у останнього; незаконно впливати на свідків, підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на потерпілого та свідків у кримінальному проваджені, експертів, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків та осіб котрі на даному етапі досудового розслідування слідством не були встановлені. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування. Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 , у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те, що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків, у зв`язку із чим неможливо ефективно забезпечити необхідну міру контролю за поведінкою підозрюваного, що дасть останньому можливість переховуватись від правосуддя, наддасть останньому можливість переховуватись від органу досудового розслідування та суду та здійснювати тиск на свідків, щоб останні відмовились від свої показань. Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що вказаний запобіжний захід наддасть останньому можливість переховуватись від органу досудового розслідування та суду та здійснювати тиск на свідків, щоб останні відмовились від свої показань. Крім того, можливість незаконного впливу на свідків, спрямованих на зміну їх показів в суді, наданих ними органу досудового розслідування, з метою перешкоджання доказуванню стороною обвинувачення перед судом усіх фактичних даних, які встановлені у ході досудового розслідування, порушує принцип змагальності кримінального провадження, визначений ст. 22 КК України. З огляду на це, вважає, що такий вид запобіжного заходу як домашній арешт не є достатнім і не виправдовую, настання ризику п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, під час розгляду можливого клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд повинен звернути увагу на з`ясовування позиції власника житла та підтвердження його однозначної згоди на застосування домашнього арешту до ОСОБА_5 в такій ситуації. Сторона захисту повинна надати суду згоду повнолітніх осіб, які проживають в одному житловому приміщення із обвинуваченим щодо застосування цього запобіжного заходу, вказаним особам суд повинен роз`яснити при цьому порядок здійснення контролю за дотриманням умов застосування домашнього арешту, зокрема щодо права з`являтися в житло. Вказана позиція прослідковується в п. 15 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» де зауважується, що правильною слід вважати практику тих слідчих суддів, судів, які застосовують домашній арешт, з`ясувавши при цьому думку власника житла та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у нього родини й утриманців (місце їх фактичного проживання); достатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у ст. 177 КПК, зокрема, спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування. З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено вищевказаними матеріалами існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; що підозрюваний ОСОБА_5 має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може здійснити вплив на свідків, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, посаду, репутацію, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_5 для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 років до 12 років позбавлення волі. Крім цього, слід звернути увагу, що тяжкість вказаного злочину викликають саме ту реакцію суспільства і наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення ОСОБА_5 як виключну міру запобіжного заходу, застосування до останнього менш суворих запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам та не в змозі в повній мірі забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного і унеможливити настання ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. У разі обрання судом стосовно ОСОБА_5 , більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, останній зможе реалізувати дії, зазначені у п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, це може призвести до втрати доказів для доведення вини останнього в суді, що призведе до уникнення особою кримінальної відповідальності за скоєння тяжкого злочину. У свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування викличного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля. Крім того, бажання ОСОБА_5 уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного. Таким чином, констатовані ризики є обґрунтованими та доведеними. Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного будь-якого альтернативного запобіжного заходу, прокурор звертає увагу суду, що наразі достатніми та належними підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання стосовно ОСОБА_5 під вартою є не лише очікування завершення досудового розслідування та розгляду справи в суді, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою. Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття під варту ОСОБА_5 . Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_5 під вартою, немає, відсутні докази і наявності в останнього міцних соціальних зв`язків, інших даних, які б переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України. У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, поєднаного з застосування насильства орган досудового розслідування вбачає за недоцільне застосування застави. Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 , підозрюється в скоєнні особливо тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування, впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується вищезазначеними матеріалами досудового розслідування, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та підстав для визначення розміру застави, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України не має. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити, оскільки більш м`який захід не зможе запобігти наявним ризикам.

Підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник підозрюваного заперечувала проти задоволення клопотання, просила обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі або ж застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, оскільки підозра жодним чином не обґрунтована, ризики зазначені в клопотання не мають жодного належного обґрунтування. До того ж, зазначила, що підозрюваний не причетний до даного кримінального правопорушення оскільки, він був затриманий в іншій частині міста, від місця затримання всіх учасників провадження. Жодних даних про отримання ним грошових коштів у сумі 6 000 доларів встановлено не було. Обставини викладені у підозрі, що мали місце 11 березня 2024 року відбувалися в денний час доби, в центрі міста та не мають жодних підстав вважати, що потерпілий був підданий фізичному впливу, чи його було незаконно позбавлено волі, а також слідчим не доведено що саме підозрюваним ОСОБА_5 було завдано потерпілому тілесних ушкоджень.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на інших підозрюваних, свідків та потерпілого у даному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме: знищити невідшукані речі. Всі зазначені ризики знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, при розгляді даного клопотання суд враховує той факт, що на даний час в Україні введено військовий стан та тривають активні бойові дії, що в свою чергу збільшує ризик втечі (переховування) підозрюваного настільки, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризику переховування.

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, встановленим у судовому засіданні.

Що стосується посилань захисника підозрюваного на необґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, то варто зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи критерії обґрунтованості підозри викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою.

Метою затримання є подальше розслідування кримінального провадження шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Виходячи з наданих доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що додані до матеріалів клопотання докази у їх сукупності, дають всі підстави стверджувати про вірогідну причетність підозрюваного до вчинення названого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що на вказаному етапі досудового розслідування він не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Зважаючи на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зазначено термін «Обгрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпьелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A? N182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У зв`язку з викладеним, доводи захисника підозрюваного про необґрунтовану підозру є безпідставними.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та реєстрації, відсутність постійного місця роботи, наявність тісних соціальних зв`язків, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний з метою уникнення відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень в яких він підозрюється може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного з заподіянням тілесних ушкоджень потерпілому, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розмір застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК України задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, в межах строку досудового розслідування, тобто до 20 травня 2024 року.

Ухвалу направити до СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1