Номер провадження: 11-сс/813/587/24
Справа № 496/307/24 1-кс/496/105/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 09.01.2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000018 від 08.01.2024 року, за ч. 4 ст. 358 КК України,

установив

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання дізнавача СД Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладений арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження майна на довідку військово-лікарської комісії № 2317 від 12.06.23 року видану ІНФОРМАЦІЯ_1 заповнену на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 12.06.23 року, видане ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповнене на ім?я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вилучені в ході огляду місця події, який проведено 07.01.2024 року у період часу 19 год. 06 хв. на території КПП «Маяки» 49 км автошляху М-15 Одеса-Рені.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання дізнавача.

Апелянт посилається на те, що ухвала слідчого судді про накладення арешту є незаконною та необгрунтованою, а відтак такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

- матеріали, долучені до клопотання не містять жодного доказу підробки документів, а вилучені документи отримані законним шляхом;

- ОСОБА_7 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, до цього часу з ним не проведено жодної слідчої дії, його не допитано;

- проведена експертиза спростувала версію слідства щодо підроблення документу.

Окрім того, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді із посиланням на те, що про її існування ОСОБА_7 дізнався випадково 19.03.2024 року із реєстру судових рішень.

В судове засідання апеляційного суду прокурор, а також ОСОБА_7 та його представники адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_6 не з`явились, про місце та час судового розгляду повідомлені належним чином, адвокат ОСОБА_6 надіслала заяву про розгляд провадження за її відсутності. Інші учасники причини неявки не повідомили, на підставі чого розгляд справи проведений за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Частиною третьою зазначеної норми кримінального процесуального закону передбачено, що, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У матеріалах провадження наявні відомості про дату направлення адвокату ОСОБА_6 копії оскаржуваної ухвали 01.02.2024 року, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що нею отримана копія ухвали 19.03.2024 року, а апеляційну скаргу подано 22.03.2024 року, тому колегія суддів вважає, що строк на подачу апеляційної скарги не пропущений і у його поновленні не має потреби.

Згідно з положеннями ч.ч.1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна зазначених вимог закону дотримався в повній мірі з огляду на наступні обставини.

З матеріалів провадження вбачається, що В провадженні СД ОРУП №2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000018 від 08.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, а саме: 07.01.2024 року до Ч/Ч ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора «102» про те, що 07.01.2024 близько о 17:02 за адресою АДРЕСА_1 було зупинено на пункті пропуску громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою АДРЕСА_2 , з метою безперешкодного перетин) державного кордону працівнику ДПСУ пред`явив у якості документу на власне ім`я, що дає право на перетин державного кордону України ТПВ серії НОМЕР_1 видане ІНФОРМАЦІЯ_1 з явними ознаками підробки.

В подальшому, на підставі вищевказаного повідомлення про скоєне кримінальне правопорушення слідчим СВ ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 07.01.2024 року у період часу 19 години 06 хвилини по 19 годину 10 хвилину, за участі ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведено огляд місця події на території контрольно - прикордонного посту « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташований на 49 км автошляху М-15 (Одеса - Рені). в ході якого виявлено та вилучено: довідку ВЛК № 2317 від 12.06.23 року видану ІНФОРМАЦІЯ_1 заповнену на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 12.06.23 року видане ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вищевказані вилучені документи під час проведення зазначеного вище огляду місця події запаковано до сейф пакету Національної поліції України за № WAR 1937464. Вилучене майно, а саме тимчасове посвідчення військовозобов`язаного за серією НОМЕР_1 від 12.06.23 та довідка ВЛК № 2317 від 12.06.23 року видані ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 належало та знаходилося при собі у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , м.т. НОМЕР_2 , якого зупинили за вище вказаною адресою.

08.01.2024 року т.в.о. дізнавача, ОСОБА_8 , звернувся до суду з клопотанням, в якому просив накласти арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження майна на довідку військово-лікарської комісії (далі ВЛК) № 2317 від 12.06.23 року, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 заповнену на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 12.06.23 року, видане ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які вилучено в ході огляду місця події.

Відповідно до постанови дізнавача про визнання та залучення в якості речових доказів від 08.01.2024 року, довідку ВЛК № 2317 від 12.06.23 року видану ІНФОРМАЦІЯ_1 заповнену на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 12.06.23 року видане ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запаковані до сейф-пакету Національної поліції України за № WAR 1937464, вилучені в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000018 від 08.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Вилучене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні. тому в цій частині апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді щодо необхідності арешту вказаного вилученого майна, яке відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Вилучені в ході огляду місця події документи, містять відомості, які можуть бути використанні у даному кримінальному провадженні, як доказ факту вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, є голослівними доводи апеляційної скарги про те, що проведена експертиза спростувала версію слідства щодо підроблення документу, оскільки висновок такої експертизи в матеріалах справи відсутній.

Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання, щодо фактичних обставин кримінального провадження, на положення ст. 170 КПК України вказав на наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечення збереження речових доказів. В свою чергу, апеляційний суд вважає, що не накладення арешту на тимчасово вилучене майно може призвести до його зникнення, втрати, знищення, перетворення, призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Апеляційним судом встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Натомість, відсутність у ОСОБА_7 статусу підозрюваного у даному провадженні не спростовує висновків слідчого судді про відповідність вилучених документів критеріям, передбаченим ст.. 98 КПК України.

Натомість, апеляційний суд наголошує на тому, що обсяг дій, необхідних для завершення досудового розслідування визначається слідчим (дізнавачем) та прокурором, та не може бути предметом апеляційного розгляду під час розгляду клопотання про арешт майна, отже апеляційний суд не може надати оцінку доводам про те, що до цього часу з ОСОБА_7 не проведено жодної слідчої дії, його не допитано, оскільки порядок оскарження дії або бездіяльності слідчого врегульований відповідними нормами ст.. 303 КПК та не є предметом розгляду даного судового провадження.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначених документів категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та вважає а судове рішення законним та справедливим, тому апеляційна скарга адвоката не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 174, 370, 376, 403, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 09.01.2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000018 від 08.01.2024 року, за ч. 4 ст. 358 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4