Справа № 138/2431/23
Провадження №11-кп/801/247/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000397 від 26.07.2023 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.11.2023, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ягодне російської федерації, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, освіта неповна середня, раніше судимого: 23.09.2022 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23.09.2022 і призначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з моменту звернення вироку до виконання та затримання ОСОБА_8 .

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, залишено раніше застосований у виді цілодобового домашнього арешту.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , у період воєнного стану в Україні, який запроваджено Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 та у подальшому продовжено його дію по теперішній час, будучи засудженим за вчинення умисного корисливого злочину, належних висновків не зробив та вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.

02.07.2023 близько 08 год 00 хв ОСОБА_8 , перебував у гостях у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які проживають в квартирі АДРЕСА_2 , де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь.

Того ж дня, близько 08 год 00 хв (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний, корисливий умисел, скориставшись тим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спали, шляхом вільного доступу у тій же кімнаті вказаної вище квартири виявив та у подальшому викрав мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9-A Granite Gray2 GBRAM 32 GBROM» та електричну ударну дриль марки «ELTOS» моделі «ДЭУ-1020». Після чого із вказаним майном з місця події зник, викрадене привласнив та розпорядився ним на власний розсуд, а саме уклав договір позики із Повним товариством «Ломбард» Заставно-Кредитний Дім», та передав вказаній установі зазначені вище речі як заставне майно, отримавши грошові кошти в загальній сумі 2130,00 грн.

Згідно висновку експерта №3СЕ-19/102-23/13728-ТВ від 04.08.2023 ринкова вартість технічно справного бувшого у використанні мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9-A Granite Gray2 GBRAM 32 GBROM», станом на момент вчинення злочину, а саме на 02.07.2023, який був придбаний у новому стані 26.04.2022 за грошові кошти у сумі 4838 грн. становила 1733,33 грн. Ринкова вартість технічно справної, бувшої у використанні електричної ударної дрилі марки «ELTOS» моделі «ДЭУ-1020», станом на момент вчинення злочину, а саме на 02.07.2023, яка була придбана у новому стані 26.11.2022 за грошові кошти у сумі 1175 грн становила 535,00 грн.

Таким чином ОСОБА_8 , завдав потерпілій ОСОБА_9 , матеріального збитку на загальну суму 2268,33 грн.

Такі дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 порушується питання про зміну вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.11.2023 в частині призначення покарання. Захисник просить призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі та звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КПК України. Вказує на суворість призначеного покарання, невідповідність його особі обвинуваченого. Вважає, що судом не враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок без змін, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах, достовірність і достатність яких не ставиться під сумнів сторонами та ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

Доводи захисника про суворість призначеного ОСОБА_8 покарання колегія суддів вважає неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Положеннями ст. 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При цьому, за змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статі (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд дотримався вимог кримінального закону та враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжкими, та дані про особу останнього, який раніше судимий за скоєння корисливого злочину, по місцю проживання характеризується задовільно. Судом не встановлено обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 . При цьому враховано обставини, що пом`якшують його покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Враховуючи вказані обставини, які позитивно характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 судом призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією статті, за якою він обвинувачується.

Оцінивши в комплексі вказані обставини у їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є тяжкими, корисливим та суспільно небезпечним, конкретні обставини вчинення злочину, зокрема і те, що обвинувачений з метою власного збагачення, відверто знехтував усталеними у суспільстві моральними цінностями, грубо порушив основоположні правові засади, гарантовані Конституцією України, колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті, за якою обвинувачується ОСОБА_8 та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Доводи захисника щодо не врахування пом`якшуючих обставин є надуманими. Захисник посилається на обставини, які і так були враховані місцевим судом при призначені покарання.

Апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів, які б свідчили про можливість зменшення строку призначеного покарання з застосуванням ст. 69 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а тому відсутні підстави для задоволення заявлених в ній вимог.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин в період іспитового строку.

За приписами ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до абзацу 7 п. 26 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Покарання, визначене ОСОБА_8 в межах кримінального закону, в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підстав для зміни вироку не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.11.2023 щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4