ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1131/24 Справа № 173/3452/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 8 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 8 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_7 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05 квітня 2024 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції врахував, що обвинуваченому інкримінований злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, у вказаному кримінальному провадженні, стадія допиту свідків судом ще триває, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, котрі наразі в суді не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення, а відтак ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є такими що об`єктивно існують, й інші (менш суворі) запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, передбачені ст. 176 КПК України, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та забезпечити його належну поведінку, а відтак дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що обвинувачення, пред`явлене її підзахисному, є необгрунтованим, а юридична кваліфікація його дій невірна, не встановлено мотив та умисел обвинуваченого, не врахована протиправна поведінка потерпілого.

Також захисник вважає зазначені прокурором та встановлені судом ризики взагалі недоведеними, оскільки ОСОБА_7 не має будь-якого наміру переховуватися від суду, має місце постійного проживання та місце проходження служби, раніше не судимий, йому не було пред`явлено підозру в будь-яких інших кримінальних правопорушеннях. Обвинувачений не має закордонного паспорту, родичів за кордоном та взагалі досвіду перетину державного кордону.

Під час перебування на волі під дією застави він не вживав жодної спроби чинити вплив на свідків чи потерпілих, до того ж, допити цих осіб на досудовому розслідуванні вже закінчено.

Як вказує апелянт, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, а саме перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей, проживає з родиною у м. Кобеляки Полтавської області. На даний час перебуває в слідчому ізоляторі під диспансерним наглядом лікаря-психіатра у зв`язку з погіршенням самопочуття через ЧМТ, отриману у 2014 році у ДТП.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити.

Прокурор будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, обвинувачений ОСОБА_7 до суду не доставлений, про час та дату апеляційного провадження повідомлений належним чином, клопотань про його особисту участь до суду не надходили, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги захисника, які є аналогічними його позиції під час вирішення цього питання судом першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 8 ч.2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, покарання за їх вчинення передбачено у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання та його наслідки у разі доведеності вини обвинуваченого, з метою уникнення відповідальності за вчинене ОСОБА_7 може переховуватись від суду.

Поряд з цим, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Також апеляційний суд цілком погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо реальності ризиків незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_7 на свідків, які разом з ним проходять службу та можливості вчинення інших кримінальних правопорушень та зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинення і запобігання ймовірним ризикам у майбутньому.

До того ж, характер кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , і які вчинені в умовах воєнного стану, суворість передбаченого за них покарання, суспільне ставлення до таких правопорушень в сукупності з усіма іншими обставинами кримінального провадження та особою обвинуваченого є достатньо суттєвими елементами при оцінюванні встановлених судом ризиків.

Доводи захисника щодо необґрунтованості пред`явленого обвинувачення та неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятними для колегії суддів, оскільки на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень шляхом ухвалення обвинувального або виправдувального вироку.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, а саме перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей, проживає з родиною у м. Кобеляки Полтавської області, колегія суддів вважає слушними, втім зауважує, що дані обставини не можуть слугувати достатньою підставою для обрання обвинуваченому іншого, більш м`якого, запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Разом з цим, не можуть бути прийняті до уваги посилання захисника на наявність у її підзахисного проблем зі здоров`ям через ЧМТ, отриману у 2014 році у ДТП, оскільки доказів на підтвердження цих обставин чи неможливості перебування ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора при наявності певних захворювань під час апеляційного розгляду стороною захисту надано не було.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що існування зазначених вище обставин у їх сукупності виправдовують перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру вчинених діянь, які інкримінуються останньому, а тому застосування судом першої інстанції саме такого запобіжного заходу в даному випадку є законним та вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 407, 409, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 8 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 8 ч. 2 ст. 115 КК України, до 05 квітня 2024 року без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4