Справа№487/2054/24
Провадження №1-кс/487/1801/24
УХВАЛА

Іменем України

07.03.2024 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання слідчого відділу розслідування злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000280 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області, громадянина України, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України звернулась до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

У клопотанні зазначено наступне.

Відділом розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000280 від 27.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України за підозрою громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст.438 КК України.

З 19 лютого 2014 року представниками рф розпочато збройне вторгнення збройних сил рф (далі зс рф), приховане твердженням керівників рф про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту рф та іншими підрозділами зс рф здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року рф оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та зс рф представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих рф, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка», а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка», у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації рф окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими рф з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими рф (у тому числі окупаційною адміністрацією рф) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент рф оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, зс рф, інші збройні формування рф та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку рф, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою рф, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії російської федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього»

(Україна проти рф) та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці Конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Таким чином, із 19.02.2014 до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією рф проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

Водночас, відповідно до Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаної у м. Женеві 12.08.1949, учасниками якої є, зокрема, Україна та російська федерація (далі за текстом Конвенція), сторони домовилися, що з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто «horsdecombat» унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб:

a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури;

b) захоплення заручників;

c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження;

d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні (стаття 3 Конвенції).

Відповідно до положень ст. 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

З урахуванням положень стосовно здоров`я, віку та статі, сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, має право поводитися з усіма ними однаково, без жодної дискримінації, зокрема стосовно раси, релігії або політичних переконань.

Статтею 29 Конвенції передбачено, що сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

У силу положень ст. 31 Конвенції жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Згідно зі ст. 32 Конвенції Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Згідно із ст. 147 Конвенції серйозні порушення, про які йдеться у Конвенції, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Статтею 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року (далі за текстом Протокол І або Додатковий протокол І) передбачено, що збройні сили сторони, що перебуває в конфлікті, складаються з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи властями, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів.

Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті (крім медичного і духовного персоналу, про який ідеться у статті 33 Третьої конвенції, є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях.

Статтею 44 Додаткового протоколу І передбачено, що для сприяння посиленню захисту цивільного населення від наслідків воєнних дій комбатанти зобов`язані відрізняти себе від цивільного населення в той час, коли вони беруть участь у нападі або у воєнній операції, що є підготовкою до нападу. Однак у зв`язку з тим, що під час збройних конфліктів бувають такі ситуації, коли через характер воєнних дій озброєний комбатант не може відрізнити себе від цивільного населення, він зберігає свій статус комбатанта за умови, що в таких ситуаціях він відкрито носить свою зброю.

Крім того, статтею 51 Додаткового протоколу І визначено, що цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. З метою здійснення цього захисту, на доповнення до інших застосовуваних норм міжнародного права, за всіх обставин слід додержувати таких норм.

Цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Цивільні особи користуються захистом, передбаченим цим розділом, за винятком окремих випадків і на такий період, поки вони беруть безпосередню участь у воєнних діях.

Заборонено напади на цивільне населення або на окремих цивільних осіб у порядку репресалій.

Будь-яке порушення цих заборон не звільняє сторони, що перебувають у воєнному конфлікті, від їх правових зобов`язань щодо цивільного населення й цивільних осіб, у тому числі від зобов`язань вживати запобіжних заходів, передбачених у статті 57.

Крім того, статтею 75 Додаткового протоколу І встановлено, що тією мірою, якою їх торкається ситуація, зазначена у статті 1 цього Протоколу, з особами, які перебувають під владою сторони, що бере участь у конфлікті, і не користуються сприятливим ставленням згідно з Женевськими Конвенціями або згідно з цим Протоколом, за всіх обставин поводяться гуманно, і вони, як мінімум, користуються захистом, передбаченим у цій статті, без будь-якої несприятливої різниці, заснованої на ознаках раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії чи віросповідання, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження чи іншого статусу або на яких-небудь інших подібних критеріях. Кожна сторона має з повагою ставитися до особи, честі, переконань та релігійних обрядів усіх таких осіб.

Поряд з цим згідно ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу І заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів:

а) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема:

a.1) вбивство;

a.2) катування всіх видів фізичні чи психічні.

З квітня 2022 року з метою досягнення основної мети щодо широкомасштабних нападів на цивільне населення, невстановленими досудовим розслідуванням військовими рф та представниками інших силових структур, за підтримки вищого керівництва рф, в захоплених приміщеннях державних органів і установ, а також санаторно-оздоровчих закладах Херсонської області, у тому числі у смт Лазурне, Скадовського району, організовано місця для нелегального ув`язнення, катування та жорстокого поводження з цивільними особами, вчинення іншого фізичного і психологічного тиску з метою одержання інформації про проукраїнських активістів, противників окупаційної влади та подальшого схилення вищевказаних осіб до співпраці з державою агресором.

Так, у період з березня по квітень місяць 2022 року (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено) невстановлені військовослужбовці регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, перебуваючи за адресою: вул. Причальна, 5, смт. Лазурне, Скадовський район, захопили та встановили свій контроль над приміщенням території санаторію «Чайка», що не було обумовлено воєнною необхідністю, а здійснено виключно з метою нелегального ув`язнення, застосування фізичного насильства та катування цивільного населення Херсонської області для отримання відомостей, що цікавили окупаційну владу та військових рф.

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідування час, але не пізніше квітня 2022 року, невстановлені особи з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади російської федерації залучили до реалізації спільного плану громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зайняв посаду заступника так званого «коменданта» - начальника «гарнізону» російських окупаційних військ невстановленого слідством військового підрозділу (формування), зс рф та розмістився на території санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 .

У квітні та липні місяці 2022 року громадянин України ОСОБА_6 , займаючи вище вказану посаду та перебуваючи на тимчасово окупованій військами рф адміністративній території Скадовського району Херсонської області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння обставин, які вказують на існування збройного конфлікту між Україною та рф, діючи умисно, спільно та за попередньою змовою з іншими невстановленими особами, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи при собі зброю, будучи одягнутим у формений одяг зс рф, брав участь у проведенні обшуків житла, а також віддавав невстановленим досудовим розслідуванням підпорядкованим особам накази на нелегальне ув`язнення та жорстоке поводження з цивільними особами з числа місцевих мешканців. Потерпілих незаконно утримували в захопленій будівлі санаторію «Чайка» у смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області, де відносно них застосовувалось фізичне та психологічне насильство, що є порушенням положень ст.ст. 27, 31, 32, 79, 147 Конвенції, ст.ст. 11, 75 Додаткового протоколу І.

Тобто, ОСОБА_6 брав безпосередню участь в актах збройної агресії на території Скадовського району Херсонської області, а тому відповідно до ст. ст. 43, 44 Додаткового протоколу І мав статус комбатанта і був зобов`язаний додержуватись норм міжнародного права, застосовуваного в період збройних конфліктів.

Так, 06.04.2022 у ранковий час доби (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , в порушення вимог ст. ст. 51, 75 Додаткового протоколу І та ст. ст. 3, 27, 32 Конвенції, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, умисно, переслідуючи прямий умисел, спрямований на позбавлення волі особи та подальше її нелегальне ув`язнення, віддав в усній формі наказ підпорядкованим йому невстановленим в ході досудового розслідування особам з числа військовослужбовців рф у кількості не менше 3 осіб (точна кількість у ході досудового розслідування не встановлена), озброєних вогнепальною автоматичною зброєю, на обшук житла потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його подальше затримання.

На виконання наказу ОСОБА_6 вказані особи без складання процесуальних документів провели обшук будинку та прилеглої території, після чого, демонструючи вогнепальну автоматичну зброю, із застосуванням фізичного насильства у вигляді нанесення численних хаотичних ударів руками та ногами по голові, ногам, грудній клітині, а також одного удару прикладом автомату по голові, затримали потерпілого ОСОБА_7 , одягнувши на руки кайданки та наволочку на голову, на яку в подальшому надягли поліетиленовий пакет таким чином, щоб закривала очі та унеможливлювало вільне дихання останнього. ОСОБА_6 був присутнім під час затримання ОСОБА_7 , виконував функцію командира, якому підпорядковувались особи, які здійснювали затримання та побиття потерпілого.

Відразу після затримання, потерпілого проти його волі на вантажному автомобілі (марка та модель не встановлені) доставлено до захопленої будівлі санаторію «Чайка», що знаходиться за адресою: Херсонська область, Скадовський район, смт. Лазурне, вулиця Причальна, 5, де останнього нелегально ув`язнили на період часу з 10:00 до 17:00 години 06.04.2022 у приміщенні, яке не пристосоване для утримання людей.

06.04.2022 у невстановлений час, у період утримання ОСОБА_7 в одному з підвальних приміщень санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 », двоє невстановлених військовослужбовців рф з позивними « ОСОБА_8 » та «Майор», у порушення ч. 2 ст. 51, ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу I, реалізуючи раніше виниклий єдиний умисел, під приводом незгоди з проукраїнською позицією потерпілого, здійснили посягання на фізичну недоторканність останнього шляхом нанесення чисельних ударів в область голови та живота спеціально пристосованими предметами для спричинення тілесних ушкоджень та завдання болю та страждання. Так, військовий рф з позивним « ОСОБА_8 », тримаючи штик-ніж у руці, здійснив два тичкових удари в область лівого стегна ОСОБА_7 , при цьому здійснивши обертальні рухи клинка у рані, чим наніс два проникаючих поранення останньому, де з плином часу залишились відповідні рубці. У подальшому, ці особи вищезазначеним штик-ножом відрізали частину лівого вуха потерпілого, що призвело до непоправного знівечення зовнішності, тим самим завдаючи нестерпного болю та страждань.

Під час нелегального ув`язнення медична допомога потерпілому ОСОБА_7 не надавалась, він перебував в умовах, які загрожували його життю та здоров`ю, але не мав можливості вільно залишити місце утримання, тобто його змушували діяти проти своєї волі, що є порушенням пункту «а» ст. 3 Конвенції в частині заборони жорстокого поводження з особою та ст. 75 Додаткового протоколу І в частині заборони насильства над життям, здоров`ям і фізичним станом особи, катування.

06.04.2022 близько 17.00 години потерпілого ОСОБА_7 звільнено з місця несвободи без надання будь-яких пояснень шляхом виведення за територію санаторію «Чайка».

Наприкінці липня 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 в порушення вимог ст. ст. 51, 75 Додаткового протоколу І та ст. ст. 3, 27, 32 Конвенції, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, умисно, переслідуючи прямий умисел, спрямований на позбавлення волі особи та подальше її нелегальне ув`язнення, віддав в усній формі наказ підпорядкованим йому невстановленим в ході досудового розслідування особам з числа військовослужбовців рф у кількості не менше 14 осіб (точна кількість у ході досудового розслідування не встановлена), озброєних вогнепальною автоматичною зброєю, на обшук житла потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його подальше затримання.

На виконання наказу ОСОБА_6 вказані особи без складання процесуальних документів провели обшук будинку та прилеглої території, після чого, демонструючи вогнепальну автоматичну зброю, шляхом заламування рук за спину затримали потерпілого ОСОБА_9 , одягнувши поліетиленовий пакет на голову таким чином, щоб закривав очі. Потім потерпілого помістили на підлогу автомобілю «Mercedes-Benz Sprinter» (інші ідентифікуючі ознаки не встановлені), де невстановлена особа нанесла два удари ногою в область голови останнього. ОСОБА_6 був присутнім під час затримання ОСОБА_9 , виконував функцію командира, якому підпорядковувались особи, які здійснювали затримання та побиття потерпілого.

Після затримання, потерпілого проти його волі на вказаному автомобілі доставлено до захопленої будівлі санаторію «Чайка» за адресою: Херсонська область, Скадовський район, смт. Лазурне, вулиця Причальна, 5, де останнього нелегально ув`язнили на період часу з 12:00 до вечора того ж дня у приміщенні, яке не пристосоване для утримання людей.

У період нелегального ув`язнення ОСОБА_9 в одному з підвальних приміщень санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ОСОБА_6 проводив допит потерпілого та не отримавши бажаних відповідей, продовжуючи реалізацію раніше виниклого умислу, у порушення ч. 2 ст. 51, ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу I, надав усний наказ двом невстановленим військовослужбовцям рф, присутнім у вказаному місці, на побиття ОСОБА_9 .

На виконання наказу ОСОБА_6 вказані особи впродовж 30 хвилин безперервно спричиняли потерпілому тілесні ушкодження шляхом нанесення хаотичних ударів руками та ногами в область голови, тулубу, руки. Після цього, один із двох невстановлених військовослужбовців рф, шляхом стиснення рук на шиї ОСОБА_9 почав душити останнього, перекриваючи доступ повітря, від чого потерпілий втратив свідомість.

Під час утримання медична допомога потерпілому ОСОБА_9 не надавалась, він перебував в умовах, які загрожували його життю та здоров`ю, але не мав можливості вільно залишити місце утримання, тобто його змушували діяти проти своєї волі, що є порушенням пункту «а» ст. 3 Конвенції в частині заборони жорстокого поводження з особою та ст. 75 Додаткового протоколу І в частині заборони насильства над життям, здоров`ям і фізичним станом особи, катування.

Того ж дня надвечір (точний час у ході досудового розслідування не встановлено) потерпілого ОСОБА_9 звільнено з місця несвободи без надання будь-яких пояснень шляхом виведення за територію санаторію «Чайка».

Затримані особи у складі Збройних Сил чи інших збройних формувань України не перебували, жодної зброї не мали, участі у бойових діях не брали, тобто були особами, які підпадають під захист ст. 4 Конвенції, як громадяни України, котрі не беруть активної участі у бойових діях та опинились у ході окупації під владою сторони конфлікту (російської федерації).

Отже, ОСОБА_6 віддав наказ підпорядкованим військовослужбовцям рф на жорстоке поводження з потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , що виразилось у нелюдському поводженні з ними (утриманні в приміщеннях, не пристосованих до перебування осіб, в антисанітарних умовах), завданні фізичних (побоїв і тілесних ушкоджень) страждань ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а також на вчинення інших порушень законів та звичаїв війни, які полягали у нелегальному ув`язненні вказаних цивільних осіб, які перебували під захистом, чим грубо порушив ст. ст. 3, 27, 31, 32, 147 Конвенції, ст. 75 Додаткового протоколу І.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у відданні наказу на жорстоке поводження з цивільним населенням та про вчинення інших порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Клопотання обґрунтоване тяжкістю кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також достатніх підстав вважати, що підозрюваний, перебуває на тимчасово окупованій території України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000280 від 27.02.2024.

17.02.2024 відносно ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, яке йому вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, згідно ч.8 ст. 135 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, підтверджується доказами доданими до клопотання, зокрема, протоколами допиту потерпілих, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Наявні у клопотанні відомості у сукупності вказують на те, що ОСОБА_6 переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України з метою ухилення від кримінальної відповідальності. При цьому, слідчий суддя враховує, що у матеріалах наявні відомості про те, що ОСОБА_6 викликався до органу досудового розслідування на 22.02.2024 р., 23.02.2024 р., 24.02.2024 р., однак не з`явився. Повістки про виклик йому вручені у спосіб згідно ч.8 ст. 135 КПК України.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_6 встановлено, що він не судимий, має постійне місце проживання.

Враховуючиобставини кримінального провадження, обґрунтованість підозри, відомості про особу підозрюваного, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

За такого, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 392-395, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Обрати до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000280 від 27.02.2024 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Маріуполь Донецької області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1