Справа №760/6880/24
УХВАЛА

СЛІДЧОГО СУДДІ

(повний текст)

01 квітня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області майор юстиції ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28. ч. 1 ст. 438 КК України, відомості про які внесено до ЄРДР за №№ 0000129 від 02.04.2022, -

ВСТАНОВИВ:

Виходячи із змісту клопотання, на початку березня 2022 року у військовослужбовця ЗС РФ, громадянина РФ, ОСОБА_6 , в період тимчасової окупації Київської області, під час перебування на території окупованого ЗС РФ Вишгородського району Київської області, винник злочинний умисел, спрямований на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема на території села Катюжанка Вишгородського району Київської області.

Так, в період з 10 по 12 березня 2022, близько 23 години, більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем СОБР «Терек» Управління федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці, разом з іншими двома невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями ЗС РФ, будучи одягненим у військову форму ЗС РФ, маючи при собі вогнепальну зброю, прибули до будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після чого, ОСОБА_6 , діючи умисно, будучи озброєним вогнепальною зброєю - пістолетом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись мотивом та метою подавлення опору для заволодіння майном, автомобілем громадянина України - ОСОБА_7 , направив потерпілому між лопаток пістолет, який тримав однією рукою, іншою рукою тримав за плече потерпілого, поки інші двоє невстановлених військовослужбовців збройних сил Російської Федерації світили йому ліхтарями в обличчя з вимогою віддати ключі, документи та власний автомобіль потерпілого. Вказані дії ОСОБА_7 сприйняв, як погрозу вбивством із метою заволодіння транспортним засобом та перебував у стані сильного душевного хвилювання та моральних страждань.

В подальшому, ОСОБА_6 спільно з невстановленими військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації, будучи обізнаними із законами та звичаями війни, передбаченими та закріпленими в положеннях міжнародного законодавства, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння чужим майном з метою особистої наживи, з погрозою вбивства в період з 10 по 12 березня 2022, близько 23 години, більш точні дата та час органом досудового розслідування не встановлені, відвели потерпілого у підвал будинку за вказаною адресою, де знаходився акумулятор до авто, забравши вказаний акумулятор, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 та іншими не встановленими військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації вийшли на вулицю до автомобіля потерпілого, на яке останній встановив акумулятор. Після чого ОСОБА_6 спільно з невстановленими військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації незаконно заволоділи транспортним засобом, автомобілем, марки

«Mitsubishi L 200», д.н.з. НОМЕР_1 , 2021 р.в., сірого кольору, номер кузову НОМЕР_2 , вартістю 1 019 002, 20 грн. (один мільйон дев`ятнадцять тисяч дві гривні двадцять копійок), який є власністю потерпілого.

При цьому, ОСОБА_6 та військовослужбовці ЗС РФ усвідомлювали, що даний автомобіль не може бути використаний у військових цілях, а заволодіння ним відбулося виключно з корисливою метою.

Отже, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем СОБР «Терек» Управління федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці, за попередньою змовою з невстановленим на даний час військовослужбовцями ЗС РФ, в період з 10 по 12 березня 2022, близько 23 години, більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлені, здійснив незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 , поєднане з погрозою застосування насильства (вбивства), на загальну суму 1 019 002, 20 гривень, чим порушив вимоги статей 3, 27, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни підписаній у м. Женева 12.08.1949, ст. ст.11, 43, 44, 51,52, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року(Протокол I), статей 28, 47 Конвенції «Про закони і звичаї війни на суходолі» від 18.10.1907.

Окрім цього, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем СОБР «Терек» Управління федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці, разом з іншими чотирма невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями ЗС РФ, будучи одягненим у військову форму ЗС РФ, прибули до будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після чого, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись мотивом та метою подавлення опору для заволодіння майном, автомобілем громадянина України - ОСОБА_8 , силою притиснув потерпілого до стіни і утримував в такому положенні з вимогою віддати ключі та свідоцтво про реєстрацію автомобіля потерпілого, а тим часом інший невстановлений військовослужбовець збройних сил Російської Федерації направив вогнепальну зброю - автомат у бік голови потерпілого, з метою залякування. Вказані дії ОСОБА_8 сприйняв, як погрозу вбивством із метою заволодіння транспортним засобом та перебував у стані сильного душевного хвилювання та моральних страждань.

В подальшому, ОСОБА_6 спільно з невстановленими військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації, будучи обізнаними із законами та звичаями війни, передбаченими та закріпленими в положеннях міжнародного законодавства, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння чужим майном з метою особистої наживи, з погрозою вбивства в період з 11 по 12 березня 2022, близько 19 години, більш точні дата та час органом досудового розслідування не встановлені, наказав потерпілому вивезти автомобіль з двору території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Після чого, ОСОБА_6 спільно з невстановленими військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації незаконно заволоділи транспортним засобом, який є власністю потерпілого ОСОБА_8 , а саме автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_3 , 2018 р.в., білого кольору, номер кузову НОМЕР_4 , вартістю 908 370,00 (дев`ятсот вісім тисяч триста сімдесят гривень). При цьому, ОСОБА_6 та військовослужбовці ЗС РФ усвідомлювали, що даний автомобіль не може бути використаний у військових цілях, а заволодіння ним відбулося виключно з корисливою метою.

Отже, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем СОБР «Терек» Управління федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці, за попередньою змовою з невстановленим на даний час військовослужбовцями зс рф, в період з 11 по 12 березня 2022, близько19 години, більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлені здійснив незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_8 , поєднане з погрозою застосування насильства (вбивства), на загальну суму 908 370,00 гривень, чим порушив вимоги статей 3, 27, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни підписаній у м. Женева 12.08.1949, ст. ст.11, 43, 44, 51,52, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року (Протокол I), статей 28, 47 Конвенції «Про закони і звичаї війни на суходолі» від 18.10.1907.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28. ч. 1 ст. 438 КК України.

21.02.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Підозра ОСОБА_6 обґрунтовується наступними матеріалами кримінального провадження:

- Даними протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 20.12.2023;

- Даними протоколу пред`явленням особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_7 від 12.01.2024;

- Даними протоколу огляду сторінки в мережі Інтернет від 20.12.2023;

- Висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № 651/24-54 від 19.01.2024;

- Даними протоколу допиту свідка ОСОБА_9 ;

- Даними протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_9 від 15.01.2024;

- Даними протоколу допиту свідка ОСОБА_10 ;

- Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_10 від 16.01.2024;

- Даними протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 від 17.01.2024;

- Даними протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_8 від 17.01.2024Р

- Висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № 18753/23-54 від 12.12.2023;

- Даними протоколу допиту свідка ОСОБА_11 від 17.01.2024;

- Даними протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_11 від 17.01.2024;

Виходячи із зазначеного, прокурор просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник проти задоволення клопотання заперечував, вказавши, що немає підтвердження того, що підозрюваний знав про те, що стосовно нього проводиться досудове розслідування. Вказав, що підозра до ОСОБА_6 не доведена, а сама його особа також не встановлена, оскільки будь-які документи відсутні.

Вислухавши думки учасників, слідчий суддя приходить до висновків, які мотивує наступним чином.

21.02.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Того ж дня, у відповідності до п. 8 ст. 135 КПК України, повідомлення про підозру та повістки про виклик ОСОБА_6 на 06.03.2024, 07.03.2024, 08.03.2024 опубліковані в загальнодержавному засобі масової інформації - «Урядовий кур`єр», однак підозрюваний до слідчого управління не з`явився.

Одночасно із цим, 21.02.2024 у відповідності до п. 8 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру та повістки про виклик ОСОБА_6 на 06.03.2024, 07.03.2024 та 08.03.2024 опубліковані на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора, однак підозрюваний за вказаними викликами не з`явився.

Згідно інформації наданої оперативним підрозділом в листі

№ 51/9/7/1-743 від 18.03.2024, громадянин Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ймовірно знаходиться на території Російської Федерації або на тимчасово окупованих територіях України.

Станом на теперішній час, будь-яких відповідей на належне повідомлення про підозру до органу досудового розслідування від ОСОБА_6 не надходило, що свідчить про його умисне ухилення від органів досудового розслідування.

11.03.2024 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в державний, а 11.03.2024 - в міжнародний розшук.

Вказані обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та свідчать про те, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України суд може розглядати клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Метою обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання ним як підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Метою обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання ним як підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які дають підстави застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний діє на боці ворога, тобто держави Російської Федерації, яка: 1) відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» за № 2268-VIII від 18.01.2018 визнана країною-агресором; 2) відповідно до статті 12 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими - відповідала за поводження з військовополоненими, незалежно від відповідальності, яку може нести підозрюваний; 3) систематично не виконує норм міжнародного прав (що підтверджується, зокрема, резолюціями Генеральної Асамблеї ООН, наприклад, A/RES/75/192 «Ситуації з правами людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь, Україна» від 16.12.2020); 4) систематично не визнає вчинених на території України військових злочинів представниками підрозділів збройних сил та інших силових відомств РФ.

Враховуючи вищевказані обставини, підозрюваний з метою уникнення відповідальності на території України, за інкриміноване йому кримінальне правопорушення (злочин), за який вразі доведеності вини передбачено реальне покарання від 8 до 12 років позбавлення волі, може і надалі переховуватись від органів досудового розслідування та суду на території країни-агресора.

Ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний має реальну можливість знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, самі транспортні засоби, ключі до них, тощо.

Наведене свідчить про усвідомлення підозрюваним та іншими військовослужбовцями ЗС РФ обставин протиправної діяльності, яка провадилася ними в період окупації окремих населених пунктів Вишгородського району Київської області.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний діючи на боці ворога - держави російської федерації, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, як самостійно, так і через інших військовослужбовців збройних сил Російської Федерації, оскільки анкетні відомості свідків та потерпілих наявні при матеріалах цього клопотання.

В такому разі підозрюваний, ознайомившись з матеріалами поданого клопотання, зокрема зі змістом показань допитаних у кримінальному провадженні потерпілих та свідків, маючи доступ до зброї та військової техніки, зможе незаконно схилити потерпілих та свідків до зміни своїх показань в суді, які, з огляду на викладене, можуть бути використані в якості доказу лише під час безпосереднього їх отримання в ході допиту в судовому засіданні.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що згідно відомостей у відкритих джерелах інформації зокрема в ЗМІ, на початку квітня 2022 року підрозділи збройних сил російської федерації, у т. ч. підрозділ, в якому проходив службу підозрюваний, вийшли з окремих території Київської області, з метою перегрупування своїх сил для зосередження основних зусиль на Східному напрямку.

Наведені вище обставини свідчать про те, що підозрюваний може перебувати або на території Російської Федерації або на території східних областей України, що дає підстави стверджувати про наявність вагомих ризиків вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

При визначенні виду запобіжного заходу врахуванню підлягає і відповідна практика Європейського суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З цього приводу належить врахувати, що у даній справі мова йде про вчинення підозрюваним особливо тяжкого злочину, в умовах воєнного стану.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення та зазначених вище ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, до нього необхідно застосувати лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а тому необхідним є застосування до підозрюваного саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, згідно до абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Окрім того, положеннями абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Також, відповідно до п. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та /або оголошений у міжнародний розшук.

Відповідно до ч. 4 ст.197 Кримінального процесуального кодексу України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Виходячи із вищезазначеного, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Обрати підозрюваному громадянину Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 08 квітня 2024 р.

Слідчий суддя: ОСОБА_1