Справа № 459/958/20
Провадження № 1-кп/459/219/2023
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

04 квітня 2024 року колегія суддів Червоноградського міського суду Львівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000137 від 24.01.2013 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.7 ч.2 ст.115 КК України,-

в с т а н о в и л а:

В провадженні Червоноградського міського суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000137 від 24.01.2013 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, яке надійшло на підставі ухвали Львівського апеляційного суду від 04.12.2023 р.

19 грудня 2023 року вказане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, а тому необхідно призначити його до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, підстави для повернення обвинувального акта чи закриття кримінального провадження відсутні.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 подав клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до ст.49 КК України. Клопотання мотивує тим, що як вбачається зі змісту обвинувального акту, 27 грудня 2001 року, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні диско-бару «Чарлі», що по АДРЕСА_1 , з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки у суспільстві та громадських місцях, діючи з особливою зухвалістю безпричинно став виражатися нецензурними словами до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , внаслідок чого між вказаними особами виник конфлікт, який супроводжувався нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . В подальшому, близько 02:30 години, ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу вказаного розважального закладу, продовжуючи хуліганські дії, в присутності ОСОБА_9 , умисно наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_6 , бажаючи настання наслідків пов`язаних із грубим порушенням громадського порядку та умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, умисно ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, продовжуючи хуліганські дії, з метою позбавлення життя ОСОБА_10 , умисно здійснив по ньому п`ять пострілів із вогнепальної зброї, калібру 7, 62 мм, спричинивши останньому тілесні ушкодження, які по тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя в момент спричинення, та могли утворитись внаслідок вогнепальних ушкоджень з близької відстані і в даному випадку призвели до смерті. Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства з хуліганських мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України. Вважає, що ОСОБА_6 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження № 0000137 від 24.01.2013 закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, оскільки ч. 1 ст. 49 КК України встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання, зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину. Ч. 2 ст. 49 КК України встановлено загальні строки давності та передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Визначені у ч. 1, 2 ст. 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником суспільної небезпечності, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним. Вказує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20 зазначила, що незалежно від того, ухиляється особа від кримінальної відповідальності чи ні, з плином часу неминуче зменшується гострота сприйняття минулої злочинної поведінки потерпілим та іншими особами, знижується запит суспільства на покарання винного і втрачається актуальність застосування заходів кримінальної репресії. Крім цього, навіть якщо людина уникає несприятливих для себе правових наслідків попередньої злочинної діяльності, невчинення нових правопорушень упродовж багатьох років дає підстави презюмувати її виправлення. Таким чином, загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу, а закінчення строків, встановлених ч. 2 ст. 49 КК України (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності. Враховуючи вищезазначене, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо:- з дня вчинення злочину будь-якої тяжкості минуло не менше п`ятнадцяти років (загальний строк давності); - ця давність не була перервана вчиненням іншого нетяжкого, тяжкого або особливо тяжкого злочину. Відповідно до ч. 4 ст. 49 КК України, питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і заміняється позбавленням волі на певний строк. Тобто, навіть у разі вчинення особливо тяжкого злочину і спливу після цього п`ятнадцяти років винна особа на підставі дискреційних повноважень суду може бути звільнена від кримінальної відповідальності і не зазнати заходів кримінальної репресії.

Разом з тим, закон не визначив з достатньою чіткістю умови здійснення судом своїх

дискреційних повноважень, що призвело до того, що судами за однакових обставин по-різному застосовують положення ч. 4 ст. 49 КК України. Відповідно до правового висновку ВП ВС реалізація принципу гуманізму під час тлумачення і застосування конкретного положення закону про кримінальну відповідальність здійснюється за правилом: якщо відповідне положення містить елемент невизначеності і вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватись за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих. Таким чином, положення ч. 4 ст. 49 КК України, яка передбачає, право суду звільняти від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі має застосовуватись за найбільш сприятливим ОСОБА_6 . варіантом.

Зазначає, що при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності слід врахувати що, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, за вчинення якого встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті, що у відповідності до ч. 6 ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжкого злочину. За даними органу досудового розслідування кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , було вчинено 27 грудня 2001 року. З дня кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України пройшло більш як двадцять два роки, тобто минув передбачений законом про кримінальну відповідальність строк притягнення особи до кримінальної відповідальності. За двадцять два роки діяння перестало бути показником суспільної небезпечності, а притягнення ОСОБА_6 після нерозумно тривалого проміжку часу суперечитиме принципу гуманізму та є недоцільним. Крім того, з часу вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 (27.12.2001) до моменту обрання останньому запобіжного заходу (31.10.2019) пройшло більш як сімнадцять років протягом яких ОСОБА_6 не вчинив жодного правопорушення, що свідчить про законослухняну поведінку останнього. Обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога чи лікаря психіатра не перебуває. Враховуючи, що з часу вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 минуло більше п`ятнадцяти років, за сімнадцять років останній не вчинив жодного правопорушення, актуальність застосування до ОСОБА_6 покарання втратилась, з огляду на що, є усі підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків давності. З врахуванням судової практики та тієї обставини, що на переконання сторони захисту, орган досудового розслідування перекваліфікував кримінальне провадження з ч. 1 ст. 115 КК України на п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України виключно для створення перешкод у звільнені ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та можливості закриття кримінального провадження через сплив 15-річного строку давності ще під час досудового розслідування, оскільки, як вбачається із матеріалів цього кримінального провадження, досудове розслідування первинно, тобто з 27.12.2001 здійснювалося за вчинення вбивства, тобто злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України до 21.11.2019, тобто до істотної зміни показів свідком ОСОБА_9 . Зазначені зміни в показах очевидно стали підставою для зміни кримінально-правової кваліфікації у цьому провадженні на більш тяжкий злочин п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто вбивство з хуліганських мотивів, покарання за яке є тяжчим, аніж за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки передбачає у тому числі довічне позбавлення волі. Водночас, ця кримінально-правова кваліфікація кримінального правопорушення на переконання сторони захисту за наявних у справі доказів не знайшла і не могла знайти свого підтвердження в ході судового розгляду. З позицією сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України погодився і Львівський апеляційний суд, оскільки ухвалою від 13.11.2023 у справі № 459/958/20 вирок Жовківського районного суду Львівської області від 26.06.2023, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України було скасовано у зв`язку з неповнотою судового розгляду. Скасовуючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд, зокрема зазначив, що показання свідка ОСОБА_11 , надані у судовому засіданні, не містять даних про хуліганські дії обвинуваченого ОСОБА_6 . Разом з тим, з оскаржуваного вироку не зрозуміло, чому суд не взяв до уваги такі показання свідка ОСОБА_11 . Інші допитані у справі свідки, зокрема ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які у день події також були присутні у диско-барі, також не підтвердили наявність хуліганських дій обвинуваченого. За наслідками дослідження цих доказів суд не визнавав вказані докази недопустимими, як просив прокурор у своєму клопотанні, а зазначив, що ці докази перебувають у логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими і не спростовують вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні умисно вбивства з хуліганських мотивів, хоча зміст цих доказів у вироку не наведено. Таким чином, орган досудового розслідування змінив кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , інкримінувавши останньому вчинення більш тяжкого злочину через реальний сплив строків давності й з прихованим мотивом не допустити можливості його звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. Поряд з цим, зміна кваліфікації відбулася фактично без здобуття нових доказів, які б забезпечили встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, ґрунтуючись виключно на істотно змінених, за відсутності на те будь-яких підстав, показах свідка ОСОБА_9 . На переконання сторони захисту такі дії органу досудового розслідування були зумовлені виключно тим, що вже станом на 27.12.2016 строки давності притягнення особи, яка вчинила вбивство ОСОБА_10 закінчилися, а будь-яких доказів причетності до цього вбивства ОСОБА_6 у тому числі й нових у слідства за весь час розслідування не з`явилося. Відтак, такі дії свідчать про цілеспрямоване й незаконне притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України. Підсумовуючи зазначає, що існують усі підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, зокрема з дня вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 пройшло більш як двадцять два роки, тобто минув передбачений законом про кримінальну відповідальність строк притягнення особи до кримінальної відповідальності. Більше того за такий тривалий проміжок часу діяння перестало бути показником суспільної небезпечності;

- за сімнадцять років обвинувачений не вчинив жодного правопорушення, що свідчить про законослухняну поведінку останнього;

- обвинувачений характеризується позитивно, раніше не судимий;

- як вбачається з судової практики, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі судами не призначалось;

- орган досудового розслідування змінив кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК України, інкримінувавши останньому вчинення більш тяжкого злочину через реальний сплив строків давності й з прихованим мотивом не допустити можливості його звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Просить звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0000137 від 24.01.2013 закрити.

Окрім того, захисником в порядку ст.303 КПК України подано дві скарги:

1)скаргу на дії слідчого СВ Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_15 щодо залучення в якості потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_8 та просить виключити з числа потерпілих, зазначених в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000137 від 24.01.2013 ОСОБА_16 та ОСОБА_8 з посиланням на ту обставину, що ОСОБА_8 подала заяву про визнання її потерпілою, оскільки являється тіткою загиблого ОСОБА_10 , однак в матеріалах кримінального провадження № 0000137 від 24.01.2013 року та в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який було додано до обвинувального акту, відсутня постанова про визнання ОСОБА_8 потерпілою, а також тітка не входить до переліку близьких родичів та членів сім`ї померлого. Аналогічна позиція висловлена і щодо потерпілого ОСОБА_16 , який в силу п. 11 ч. 1 ст. 32 КПК України (в редакції 1960 року), не входить до числа близьких родичів, а також стороні захисту не розкривалась ні постанова про визнання потерпілим ОСОБА_16 , ні документи або рішення суду, якими підтверджується факт родинних відносин ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , а відтак, рішення слідчого про залучення ОСОБА_16 в якості потерпілого вважає незаконним;

2) скаргу на постанову прокурора Червоноградської місцевої прокуратури ОСОБА_17 від 15.11.2019 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000137 від 24.01.2013, яку просить визнати незаконною та скасувати, а також визнати незаконною бездіяльність прокурора Червоноградської місцевої прокуратури ОСОБА_17 щодо скерування до суду клопотання ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000137 від 24.01.2013.

В судовому засіданні сторона захисту підтримала заявлені клопотання та скарги з мотивів, викладених в таких, просить їх задовольни.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявленого клопотання, посилаючись на ту обставину, що прийняті процесуальні рішення відповідають нормам кримінально-процесуального законодавства, не оскаржувались обвинуваченим під час досудового розслідування, а тому правових підстав для їх задоволення немає, просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вказуючи, що по кримінальному провадженню під час досудового розслідування, а також при складенні обвинувального акта, дотримані всі вимоги, передбаченні ст. 32, 291 КПК України, підстави для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, відсутні.

Потерпіла ОСОБА_8 заперечила проти задоволення клопотання та скарг, вказуючи на їх безпідставність, не заперечувала проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, на які посилаються сторони в клопотанні, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання виходячи з наведеного.

Вирішуючи клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України, суд виходить з того, що як вбачається зі змісту обвинувального акту, 27 грудня 2001 року, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні диско-бару «Чарлі», що по АДРЕСА_1 , з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки у суспільстві та громадських місцях, діючи з особливою зухвалістю безпричинно став виражатися нецензурними словами до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , внаслідок чого між вказаними особами виник конфлікт, який супроводжувався нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . В подальшому, близько 02:30 години, ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу вказаного розважального закладу, продовжуючи хуліганські дії, в присутності ОСОБА_9 , умисно наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_6 , бажаючи настання наслідків пов`язаних із грубим порушенням громадського порядку та умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, умисно ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, продовжуючи хуліганські дії, з метою позбавлення життя ОСОБА_10 , умисно здійснив по ньому п`ять пострілів із вогнепальної зброї, калібру 7, 62 мм, спричинивши останньому тілесні ушкодження, які по тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя в момент спричинення, та могли утворитись внаслідок вогнепальних ушкоджень з близької відстані і в даному випадку призвели до смерті. Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства з хуліганських мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Відповідно до ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину (ч.1). Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років (ч.2).

Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що істотно позначається на досягненні мети покарання, виконанні завдань загальної і спеціальної превенції. Враховується також презумпція про втрату повністю або значною мірою суспільної небезпечності особи, яка тривалою законослухняною поведінкою після вчинення злочину демонструє своє виправлення. Передбачений ст. 49 КК УКраїни вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості; 3) неухилення особи від слідства або суду.

Разом з тим, як зазначає ВС у постанові від 02.02.2023 року у справі № 735/1121/20, визначені у статті 49 КК строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним. Ч.1 ст.49 КК України встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання (п.22,23 постанови).

За ч.4 ст.49 КК України, питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і заміняється позбавленням волі на певний строк.

П.52,53,58 вказаної постанови від 02.02.2023 року у справі № 735/1121/20, ВС звертає увагу, що питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно з законом може бути призначено довічне позбавлення волі, відповідно до частини четвертої вищезазначеної статті вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і заміняється позбавленням волі на певний строк. Тобто навіть у разі вчинення особливо тяжкого злочину і спливу після цього п`ятнадцяти років винна особа на підставі дискреційних повноважень суду може бути звільнена від кримінальної відповідальності і не зазнати заходів кримінальної репресії. З огляду на викладене Велика Палата вважає, що особа, котра ухилялася від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених частиною першою статті 49 КК, подовжених на час ухилення. Встановлені частиною другою цієї статті загальні строки повинні застосовуватися лише в разі, якщо вони сплинули на час розгляду справи судом, тобто минуло більш як п`ять років з дня вчинення кримінального проступку і понад п`ятнадцять років з дня вчинення злочину.

Разом з тим, суд вважає, що встановлений ч.4 ст.49 КК України порядок звільнення від кримінальної відповідальності здійснюється з певними особливостями і віднесений до дискреції суду. У таких випадках питання про застосування цього виду звільнення від кримінальної відповідальності вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки вчиненого злочину, особи винного та інших обставин. Тобто закінчення 15-річного строку давності, передбаченого для особливо тяжких злочинів, є підставою не обов`язкового, а факультативного звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому, вирішення питання про застосування ст.49 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності не можливе без реалізації положень ст.91 КПК України, в т.ч. тих, що стосуються події кримінального правопорушення та правильності правової кваліфікації такого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, що є неможливим на стадії підготовчого судового розгляду.

Навіть самі мотиви заявленого клопотання, зокрема щодо неправильності перекваліфікації дій обвинуваченого на підставі змінених показів свідка, тощо потребують перевірки в ході судового розгляду, а відтак правових та фактичних підстав для задоволення клопотання на стадії підготовчого судового розгляду колегія суддів не вбачає, що не позбавляє можливості вирішити таке питання в подальшому.

Що стосується скарги на дії слідчого СВ Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_15 щодо залучення в якості потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_8 та виключення їх з числа потерпілих, зазначених в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000137 від 24.01.2013, а також оскарження постанови прокурора Червоноградської місцевої прокуратури ОСОБА_17 від 15.11.2019 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000137 від 24.01.2013, та бездіяльності прокурора Червоноградської місцевої прокуратури ОСОБА_17 щодо скерування до суду клопотання ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000137 від 24.01.2013, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, можливість оскарження яких не передбачена частиною першою цієї статті, не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України. Разом з тим, підготовче судове засідання в судовому провадженні є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 314 та ст. 315 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти обмежене коло рішень та вирішити питання, пов`язані з призначенням кримінального провадження до судового розгляду. Під час підготовчого судового засідання, суд не вправі оцінювати процесуальні дії (бездіяльність) та рішення органу досудового розслідування, в тому числі щодо реалізації прокурором свох повноважень з приводу внесення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, правильність визнання певної особи потерпілою чи проведення органом досудового розслідування допиту свідка, оскільки відповідно до ст. 314 316 КПК України з`ясування таких обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого провадження, такі обставини можуть бути досліджені під час судового розгляду. Отже, викладені у вказаних скаргах факти та обставини не можуть бути предметом дослідження судом під час підготовчого судового засідання. З огляду на те, що сторона захисту у скаргах та у наданих суду поясненнях просить зазначені нею порушення норм кримінального процесуального закону органом досудового розглянути саме під час вирішення питання про призначення кримінального провадження до судового розгляду, суд вважає за необхідне визнати такі скарги передчасними, у зв`язку з чим відмовити у їх задоволенні. При цьому сторона захисту не позбавлена права під час судового розгляду посилатися на встановлені нею порушення КПК України, зокрема, під час дослідження доказів по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КПК України якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314цього Кодексу,суд проводить підготовку досудового розгляду.

Обвинувальний акт складено з дотриманням положень ст. 291 КПК України.

Враховуючи, що угоди про визнання винуватості чи про примирення до суду у порядку ст.ст. 468-475 КПК України не надійшло, підстав для закриття провадження згідно ст. 284 КПК України не вбачається, підстав для повернення провадження прокурору для продовження досудового розслідування немає, підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, заперечень проти відкритого судового розгляду учасники кримінального провадження не висловили, тому суд вважає за можливе призначити матеріали даного кримінального провадження до судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Підготовче провадження закінчити.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Червоноградського міського суду Львівської області на 18 квітня 2024 р. о 13.30 год.

Судовий розгляд проводити колегією суддів у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання проводити за участі прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілих, яких викликати в судове засідання.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_18 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до ст.49 КК України відмовити.

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_18 на дії слідчого СВ Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_15 щодо залучення в якості потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_8 та виключення їх з числа потерпілих, у кримінальному провадженні № 0000137 від 24.01.2013 - відмовити;

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_18 на постанову прокурора Червоноградської місцевої прокуратури ОСОБА_17 від 15.11.2019 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000137 від 24.01.2013, та визнання незаконною бездіяльності прокурора Червоноградської місцевої прокуратури ОСОБА_17 щодо скерування до суду клопотання ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000137 від 24.01.2013 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2