Справа №522/183/24
Провадження №1-кп/522/259/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0001693 від 28.12.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Черкаси, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_3 , завідомо знаючи, що на території України відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_5 від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, та від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX) та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 08.11.2023 року №3429-ІХ, продовжено з 16.11.2023 строком на 90 діб, а також достовірно знаючи про те, що до Кримінального Кодексу України внесені зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилання відповідальності за мародерство» №2117-ІХ від 03.03.2022, 28.12.2023 близько 13:00 год., перебував у приміщенні Залізничного вокзалу, що розташований за адресою: м. Одеса, Привокзальна площа, буд. 2.

Знаходячись в даному приміщенні у проміжок короткого часу, у останнього раптово виник корисливий умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, з метою незаконного збагачення, а предметом свого злочинного посягання він визначив грошові кошти в сумі 5000 гривень.

Приступивши до реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_3 підійшов до потерпілої ОСОБА_6 та, діючи відкрито, під час виконання банкоматом транзакції з видачі грошових коштів з рахунку потерпілої, із віконця банкомату з видачі грошових коштів вихопив грошові кошти в сумі 5000 грн, після чого з місця події зник, чужим, майном мав можливість розпорядитися на власний розсуд.

Вказаним кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_7 сприченено майнову шкоду на загальну суму 5000 гривень, яку в подальшому відшкодовано у повному обсязі шляхом повернення викрадених грошових коштів.

За наведених обставин ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердивши фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, цивільний позов не заявила, згідно письмової заяви просила проводити судові засідання без її участі.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у скоєнні злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення.

При призначені покарання обвинуваченому суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, є тяжким злочином проти власності, який карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

ОСОБА_3 є громадянином України, не одружений, має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає у м.Одесі, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, активно сприяв його розкриттю, у майбутньому обіцяє не скоювати нових злочинів, просить його суворо не карати.

Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.

Претензій майнового характеру обвинувачений від потерпілої не має, завдану матеріальну шкоду ним відшкодовано у повному обсязі шляхом повернення викраденого майна.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, усунення заподіяної шкоди шляхом повернення викраденого майна, вчинення злочину вперше, відсутність тяжких наслідків та претензій з боку потерпілої особи.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 згідно ст.67 КК України, не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, відсутність тяжких наслідків, вік та особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, вказані пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, суд вважає за необхідне із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, установленої в санкції ч.4 ст.186 ККУ, вважаючи дане покарання достатнім для його перевиховання та попередження вчинення нових злочинів в умовах воєнного стану.

Підставами для застосування положень ст.69 КК України при призначені покарання ОСОБА_3 суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, усунення заподіяної шкоди шляхом повернення викраденого майна, вчинення злочину вперше, відсутність тяжких наслідків та претензій з боку потерпілої особи.

Відповідно до ч.1 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За змістом ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. Крім того стаття 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суровим (несправедливим), а особа потребує поблажливого ставлення.

Зважаючи на всі зазначені вище обставини, ретельно проаналізувавши поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, приймаючи до уваги його каяття, відсутність тяжких наслідків від злочину, відсутність будь-яких намірів у винного уникнути кримінальної відповідальності, зваживши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що всі вони значно пом`якшують покарання винного та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому покарання обвинуваченому слід призначити із застосуванням ст.69 КК України.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Щодо інших питань

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПКУ.

Підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не встановлено.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-379 КПК України, ст.ст.1-186 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі у період часу з 28.12.2023 по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази по справі:

-грошові кошти в сумі 5000 гривень вважати повернутими за належністю потерпілій;

- DVD-R диск з відеозаписом зберігати при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких судом було визнано недоцільним на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому, а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя:

19.03.2024