Єдиний унікальний номер 205/5694/24
1-в/205/246/24
У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника відділу №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонських областях ОСОБА_4 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Комінтернове Новоазовського району Донецької області, громадянина України, не працюючого, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 19.02.2021 року вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт

про звільнення від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, -

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2024 року до Ленінського районного суд міста Дніпропетровська звернувся провідний начальник відділу №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонських областях ОСОБА_4 з поданням про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Подання обґрунтовано тим, що вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області за ч.1 ст.185 КК України ОСОБА_5 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 22.03.2021 року. Згідно наявних даних засуджений ОСОБА_5 з умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт не ознайомлений. 04.10.2023 року до відділу №3 УІАП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП України Управлінням патрульної поліції у Дніпропетровській області. 06.12.2023 року надійшло повідомлення про зняття ОСОБА_5 з розшуку, у зв`язку із встановленням місця мешкання у Дніпропетровській області. 12.12.2023 року згідно отриманої відповіді Індустріального районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Дніпропетровській області місце мешкання не підтверджено. 09.01.2024 року до відділу №3 УІАП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП України Управлінням патрульної поліції у Дніпропетровській області. Місце мешкання ОСОБА_5 встановити не виявилось можливим. 02.04.2024 року до органів поліції спрямоване подання для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності в порядку ст.389 ч.2 КК України. 01.05.2024 року отримано відповідь Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області про те, що не встановлено даних, які б свідчили на наявність кримінального правопорушення. Станом на 02.05.2024 року покарання у вигляді 100 годин громадських робіт засудженим ОСОБА_5 не виконано. На підставі ч.1 ст.80 КК України просять вирішити питання про звільнення від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Заступник начальника відділу №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонських областях ОСОБА_6 надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні подання наполягала з підстав наведених в ньому.

Прокурор Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_3 проти звільнення ОСОБА_5 від покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку не заперечував.

Засуджений в судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що дане подання, підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, у разі необхідності вирішення питань, передбачених п.5, п.8, п. 9, п. 13-3 частини першої ст. 537 цього Кодексу.

Як зазначено в поданні, засуджений ОСОБА_5 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно наказу ДУ «Центр пробації» від 19.08.2022 року № 514/од-22 «Про реорганізацію філій Державної установи «Центр пробації» в областях» та Міністерства юстиції України від 14.09.2022 р. №3854/5 «Про затвердження структури та штатів Державної установи Центр пробації», філія Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області, на час воєнного стану, приєднана до філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області та створено філію Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, яка є правонаступником прав та обов`язків філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області. Отже, сектор №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях є правонаступником прав та обов`язків Лівобережного районного відділу філії Державної установи "Центр пробації» в місті Маріуполі Донецькій області.

Відповідно до ч.7 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судом здійснювати правосуддя під час воєнного стану, затвердженої розпорядженням Верховного суду України від 06.03.2022 року №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд міста Дніпропетровська.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19.02.2021 року ОСОБА_5 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт.

Вирок набув законної сили 22.03.2021 року.

01.05.2024 року Маріупольським РУП ГУНП в Донецькій області у притягненні ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання відмовлено у зв`язку з тим, що до матеріалів подання не додано доказів на підтвердження того , що засуджений ОСОБА_5 отримував вирок суду та належним чином викликався до органу з питань пробації, та того, що засудженого не було належним чином ознайомлено з порядком та умовами виконання та відбування призначеного судом покарання та він не був обізнаний про наслідки невиконання покарання, призначеного йому вироком суду, а також закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Згідно вимог ч.1 ст.80 КК України слідує, що: особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно з ч.3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Згідно з ч.4 ст.80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч.1 та ч.3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст.80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч.3 ст.80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч.3 ст.80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч.3 ст.80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч.1 ст.62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки в матеріалах особової справи відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Відповідно до приписів ст.152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст.80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів:

1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку;

2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання;

3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19.02.2021 року, факт ухилення від відбування покарання не встановлений вироком суду, суд вважає, що подання підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.80 ч.1 п.1 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.80 КК України, ст.539 КПК України, ст.152 КВК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання начальника відділу №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонських областях ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 про звільнення від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Комінтернове Новоазовського району Донецької області, громадянина України, не працюючого, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 19.02.2021 року вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт, у зв`язку з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1