Справа № 455/2616/23
Провадження № 1-кп/455/20/2024
ВИРОК

Іменем України

13 лютого 2024 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000473 від 21.09.2023 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.єманжелінськ, челябінської області російської федерації, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, особи з інвалідністю ІІІ групи, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 05 вересня 2023 року, було видано обмежувальний припис терміном на два місяці щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього обов`язки, а саме: заборонено ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_4 наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 , будучи ознайомленим із вимогами обмежувального припису, 18.09.2023 року, близько 08:00 години, маючи умисел на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно вищевказаного рішення суду йому заборонено перебувати та наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов всередину вищевказаного будинковолодіння, де залишився проживати, тим самим умисно не виконав обмежувальний припис, передбачений рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 05 вересня 2023 року. В подальшому, ОСОБА_4 будучи раніше ознайомленим із вимогами обмежувального припису, 22.09.2023 року, близько 08:00 години, маючи умисел на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно вищевказаного рішення суду йому заборонено перебувати та наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов всередину вищевказаного будинковолодіння, де залишився проживати, тим самим умисно не виконав обмежувальний припис, передбачений рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 05 вересня 2023 року. В подальшому, ОСОБА_4 будучи раніше ознайомленим із вимогами обмежувального припису, 01.11.2023 року, близько 16:30 години, маючи умисел на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно вищевказаного рішення суду йому заборонено перебувати та наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов всередину вищевказаного будинковолодіння, де залишився проживати, тим самим умисно не виконав обмежувальний припис, передбачений рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 05 вересня 2023 року.

Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст.390-1 КК України, тобто умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію її дій за ст.. 390-1 КК України, всі докази, зібрані на досудовому розслідуванні, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що йому відомо, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 05.09.2023 року, було видано обмежувальний припис щодо нього та заборонено перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, знаючи це, він 18.09.2023 прийшов додому та допомагав копати картоплю, 22.09.2023 приходив додому для того, щоб допомогти дружині по господарству та 01.11.2023 року приходив додому на свято. Щиро розкаявся у вчиненому та просив не застосовувати до нього покарання у виді арешту.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у її відсутності та зазначає, що з обвинуваченим помирилися, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному проступку визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного кримінального проступку доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ст..390-1 КК України як умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом визнається вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є кримінальним проступком.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, досяг пенсійного віку, його сімейний та матеріальний стан, те, що він має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, також враховується його стан здоров`я, у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває, є особою з інвалідністю ІІІ групи.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_4 то суд враховує те, що поведінка обвинуваченого в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Крім того, суд враховує обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Також, при призначені покарання суд враховує позицію прокурора, який в судовому засіданні просив призначити покарання для обвинуваченого у виді арешту на строк один місяць та думку потерпілої яка у своїй письмовій заяві просила обвинуваченого суворо не карати, оскільки вони помирилися.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, фактичні обставини справи, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді арешту на мінімальний строк в межах санкції ст.390-1 КК України, що на думку суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.349, 368-371, 373-376 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання у виді арешту ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази: один CD-R диск марки «Axent» та один DVD-R диск із відеозаписами, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження № 0000473 залишити при матеріалах кримінального провадження №0000473.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1