Справа № 740/6090/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/412/24
Категорія - ч. 2 ст. 194 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 20 вересня 2021 року за № 0000848 за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 липня 2022 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який 20 вересня 2021 року був засуджений Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 263 КК України до 5 місяців арешту,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 липня 2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 зарахований термін його попереднього ув`язнення за період з 18 листопада 2021 року по 18 лютого 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 18 788 грн. 39 коп. на відшкодування матеріальної та 7 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 4 118 грн. 88 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги в яких:

- захисник ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_8 , застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити її підзахисного від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, які вказують на відсутність умислу в діях ОСОБА_8 , який лише хотів налякати сусідку, з якою перебуває у неприязних стосунках та сварився того дня. Пляшку із займистою речовиною ОСОБА_8 кинув у дерево, думав, що вона долетить до паркану та впаде на його земельній ділянці, і не розраховував на те, що вона полетить у будинок сусідів. Про подію, що сталася він повідомив поліцію по телефону, але прізвища свого не вказував.

Звертає увагу, що її підзахисний шкодує з приводу того, що сталося, розуміє, що спричинив шкоду та просить не позбавляти його волі, оскільки має намір мобілізуватися та захищати країну, зробив для себе належні висновки та має намір відшкодовувати завдані збитки в межах своїх можливостей.

Вважає, що місцевий суд не врахував тієї обставини, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні було двоє потерпілих, а на час судового розгляду ОСОБА_11 втратила статус потерпілої та набула статус свідка.

На переконання апелянта, лише позиція потерпілого про призначення суворого покарання для винного не є обов`язковою для суду та має враховуватись в сукупності з обставинами, передбаченими ст.ст. 65-67, 75 КК України і не має над ними пріоритету.

Вказує на те, що ОСОБА_8 тривалий час перебуває на волі, жодного разу не завдав шкоди потерпілому, своєю поведінкою наразі спростував доводи потерпілого про те, що йому та його родині загрожує небезпека.

На думку захисника, з огляду на викладене, проаналізувавши всі обставини справи та ретельно дослідивши всі докази, є всі підстави застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням;

- в апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 просить вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений матеріальної шкоди йому не відшкодував, незважаючи на те, що після підпалу минув тривалий час, ухиляється від явки в суд і насміхається з нього та його дружини, щиро каяття у діях обвинуваченого не вбачає, а з огляду на його поведінку, він заслуговує на більш суворе покарання, ніж визначив суд першої інстанції.

Суд першої інстанції встановив, що 20 вересня 2021 року, близько 20 години 45 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи на подвір`ї свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , маючи мету на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, з мотивів раніше виниклих неприязних відносин, взяв до рук скляну пляшку з легкозаймистою рідиною, після чого підпалив її та кинув на фасад будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_12 . В результаті вказаних умисних дій ОСОБА_13 відбулося загорання зазначеного будинку та пошкоджено: деревинний віконний блок з роздільними рамами в приміщенні кухні, оздоблення стін фасаду із панелей вінілового сайдингу та відливів (капельнику) із панелі вінілового сайдингу, які зосереджені на стіні під місцем улаштування віконного блоку в приміщенні кухні та на cтiнi балкону, чим спричинено матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_14 на суму 19 950 грн.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 194 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідив і проаналізував показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який пояснив, що 20 вересня 2021 року перебував в стані емоційного хвилювання і наміру підпалювати будинок у нього не було, хотів лише налякати сусідів, запалив та кинув пляшку із займистою речовиною в напрямку дерева, думав, що долетить до паркану і впаде на його земельній ділянці, і не розраховував, що вона попаде у будинок сусідів;

- потерпілого ОСОБА_10 , згідно показань якого, 20 вересня 2021 року, увечері, перебуваючи на кухні, побачив, що вікно ззовні горить, а коли вийшов на двір, фасад будинку, вікно кухні та двір палали. ОСОБА_8 кричав «Нажили ворогів», він почав закликати на допомогу і самостійно загасив полум`я на підвіконні та карнизі;

- свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що ввечері 20 вересня 2021 року вона перебувала на кухні свого будинку, почав гавкати собака і вийшла на подвір`я. Почула крик ОСОБА_8 , який лаявся і в цей час, він швидко дістав із бокового карману запальничку, запалив, і полетіла пляшка у вікно кухні. Почувся брязкіт скла і маса палаючої суміші розлетілася у всі боки.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколах огляду місця події від 20 вересня 2021 року та 04 жовтня 2021 року з фототаблицями до них, проведених в домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , в ході яких було виявлено та вилучено: змиви гарі з будинку на марлевому тампоні, шматки обгорілої мотузки (тканини), скляну пляшку з-під пива марки «Арсенал» зі слідами кіптяви;

- акті та звіті про ймовірну причину пожежі від 20 вересня 2021 року з фототаблицею, відповідно до яких проведено огляд житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Місце виникнення пожежі - вікно; пожежею не знищено; пошкоджено віконну раму 0,5 м2, зовнішнє облицювання стіни 1 м2; прямі збитки від пожежі 5000 грн.; побічні збитки від пожежі 100 000 гривень; травмованих не виявлено. Причина пожежі підпал;

- протоколі обшуку від 20 вересня 2021 оку, відповідно до якого було відшукано ОСОБА_8 , мешканця АДРЕСА_1 , якого затримано в порядку ст. 208 КПК України та за місцем його проживання було виявлено шматок тканини синього кольору та мобільний телефон темного кольору, які були вилучені;

- протоколі проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_11 із додатком до нього DVD диском, під час якого остання детально розповіла та показала на місці про час і спосіб вчинення злочину ОСОБА_8 ;

- висновку експерта № СЕ-19/125-21/8832-БТ від 22 жовтня 2021 року, з додатком фототаблицею, відповідно до якого вартість будівельно-монтажних робіт, використаних будівельних матеріалів та експлуатації машин і механізмів при ремонту проведеного для усунення наслідків пожежі та подальшої її ліквідації, в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на 20.09.2021 становить 19950 грн. Вартість ремонтно-будівельних робіт проведення яких необхідно для усунення пошкоджень, які виникли внаслідок пошкодження віконну дерев`яну раму, зовнішнє облицювання фасаду, віконного скла за адресою: АДРЕСА_2 станом на 20.09.2021 становить 19950 грн.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченим.

Твердження сторони захисту про відсутність умислу в діях ОСОБА_8 колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України характеризується умисністю дій з боку винного (прямий або не прямий умисел).

Про умисність дій ОСОБА_8 вказують ряд обставин, встановлених під час досудового розслідування та судового розгляду, зокрема, він вчиняв дії щодо готування до вчинення даного кримінального правопорушення, завчасно підготував пляшку з займистою речовиною, приєднав до неї ганчірку та підпаливши пляшку з цією речовиною, кинув на будинок потерпілого.

Той факт, що обвинувачений мав намір кинути пляшку саме у будинок, а не в дерево, підтверджується протоколом огляду місця події та фото таблицею до нього, згідно яких, в цій частині домогосподарства росте виноградник, високих та рясних дерев поряд немає, а сам будинок розташований на певній відстані від паркану.

При цьому слід враховувати, що пляшка попала саме у вікно кухні, де на той час перебували мешканці будинку, у вікні горіло світло, що свідчить про умисність дій обвинуваченого.

Позиція сторони захисту, що обвинувачений мав намір лише налякати ОСОБА_11 не може вважатися такою, що заслуговує на увагу з огляду на те, що легкозаймиста речовина не використовується у повсякденному житті, її обвинувачений приготував заздалегідь, а тому злочинний намір у нього виник не раптово в ході сварки з сусідкою.

Стосовно посилань захисника, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні було двоє потерпілих, а на час судового розгляду ОСОБА_11 втратила статус потерпілої та набула статус свідка, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно ч. 7 ст. 55 КПК України, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою.

Отже, законодавець встановив, що набуття статусу потерпілого відбувається або за власної ініціативи особи (подання заяви про вчинення щодо неї злочину чи заяви про залучення її до провадження як потерпілого), або за рішенням слідчого, прокурора чи суду та лише письмовою згодою особи.

У даному провадженні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звернулись із заявою про вчинення щодо них кримінального правопорушення. Однак, з урахуванням того, що шкоду було завдано їх спільному майну, під час досудового розслідування було вирішено питання про те, що потерпілим у кримінальному провадженні буде один з членів родини, а саме, ОСОБА_10 Саме він зі своїм представником знайомився з матеріалами досудового розслідування та вказаний в обвинувальному акті в якості потерпілого.

Питання щодо набуття та скасування статусу потерпілого відносно ОСОБА_15 під час судового розгляду, як про це вказує захисник, судом першої інстанції не вирішувалось.

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, окрім іншого, зазначаються обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Із мотивувальної частини вироку вбачається, що судом обставиною, що обтяжує покарання, визнано рецидив злочинів, однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками з огляду на наступне.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.

Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Таким чином, оскільки вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 2021 року, яким ОСОБА_8 було засуджено за ч. 2 ст. 263 КК України, на момент вчинення засудженим нового умисного злочину (ч. 2 ст. 194 КК України) законної сили не набрав, то позиція суду першої інстанції щодо наявності такої обтяжуючої покарання обставини, як рецидив кримінальних правопорушень, не ґрунтуються на положеннях, передбачених статей 34, 88 КК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вирок щодо ОСОБА_8 належить змінити та виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду як на обтяжуючу покарання обставину - рецидив злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільно небезпечні наслідки, дані про особу обвинуваченого, який формально нейтрально характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Взяв до уваги обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Апеляційні доводи сторони захисту про суворість призначеного покарання, за вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення покарання з випробуванням, на думку колегії суддів - є безпідставними і судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

На переконання судової колегії, апеляційні вимоги про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм ст. 75 КК України, з урахуванням наведених в апеляційній скарзі доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони носять суто суб`єктивний характер.

При апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст.75 КК України, а тому, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного ОСОБА_8 покарання і не знаходить підстав для звільнення його від відбування покарання згідно ст.75 КК України, як про це зазначає в своїй апеляційній скарзі сторона захисту.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є справедливим, враховуючи те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари, як мети покарання, у зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, апелянтом не наведено.

Разом з тим, вирок суду першої інстанції також підлягає зміні в частині обчислення строку покарання та часу зарахування попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

Згідно протоколу затримання від 21 вересня 2021 року, ОСОБА_8 був затриманий у цьому кримінальному провадженні 20 вересня 2021 року о 23 год. 45 хвилин.

Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 вересня 2021 року йому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 23 години 45 хв. 18 листопада 2021 року.

Зазначена ухвала слідчого судді не була змінена чи скасована, тобто у даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і вказаний строк тримання під вартою підлягає зарахуванню ОСОБА_8 у строк відбуття покарання.

Крім того, враховуючи, що за клопотаннями прокурора обвинувачений ОСОБА_8 був затриманий на підставі ухвали Чернігівського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року 10 травня 2023 року о 13 години та ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, йому був замінений запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, тому початок строку відбування покарання ОСОБА_8 належить обчислювати з 10 травня 2023 року.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Виключити з вироку обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - рецидив злочинів.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 липня 2022 року щодо ОСОБА_8 - в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України змінити в частині початку обчислення строку покарання та зарахування терміну попереднього ув`язнення.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 10 травня 2023 року, тобто з часу його затримання на підставі ухвали Чернігівського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року.

У строк відбування покарання ОСОБА_8 зарахувати строк його тримання під вартою з 20 вересня 2021 року по 18 лютого 2022 року, включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті цей вирок залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4