Справа № 135/267/24
Провадження № 1-кп/135/47/24
ВИРОК

іменем України

11.04.2024 м. Ладижин Вінницької області

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області кримінальне провадження №0000032 від 19.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Карабухіно Шацького району Рязанської області РФ, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не одружений, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 маючи умисел, спрямований на придбання носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки за наступних обставин.

Так, 17.02.2024 біля 08 годині ОСОБА_3 , перебуваючи в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_3 , знайшов коробку з патронами в кількості 50 штук, які відповідно до висновку судової балістичної експертизи № СЕ-19/102-24/3397-БЛ від 21.02.2024, є бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї малокаліберними спортивно-мисливськими патронами у кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, призначеними для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок та карабінів моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ-11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм, які придатні для стрільби, та забрав їх собі, таким чином незаконно придбав бойові припаси без передбаченого законом дозволу. Надалі вказані патрони поставив до кишені кофти в яку був одягнений, тим самим почав носити та зберігати бойові припаси без передбаченого законом дозволу до 14 год 15 хв 19.02.2024, коли вказані патрони були виявлені і вилучені у нього працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_3 незаконно придбав, носив та зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.

Позиція обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, пояснивши, що він 17.02.2024 біля 08 годині, перебуваючи в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_3 , знайшов коробку з патронами в кількості 50 штук, та усвідомлюючи, що не має передбаченого законом дозволу на їх зберігання, поставив патрони до кишені кофти в яку був одягнений, та носив їх до 19.02.2024, коли вони були вилучені у нього працівниками поліції під час складення адміністративних матеріалів.

При цьому обвинувачений вказав, що він зробив для себе належні висновки, у вчиненому щиро кається, критично оцінює свою протиправну поведінку і готовий нести кримінальну відповідальність за вчинене. Обіцяв, що надалі подібного ніколи не повториться. Просив суворо його не карати та не позбавляти волі.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними, за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину, і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням тих документів, які характеризують особу обвинуваченого.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_3 без передбаченого законом дозволу придбав, носив та зберігав патрони в кількості 50 штук, а тому ці його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на принцип пропорційності, коли призначене особі покарання вважалося непропорційним втручанням держави у права людини (рішення у справі «Швидка проти України»).

Дотримання принципу пропорційності є дотриманням стандартів прав людини, передбачених ЄСПЛ у вирішенні питань покарання, та дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання є перелічені в законі, а також не зазначені в ньому, але встановлені судом різного роду чинники об`єктивного чи суб`єктивного характеру, які не є ознаками складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, однак знижують ступінь суспільної небезпечності особи винуватого і (або) вчиненого ним злочину, і у зв`язку з цим є підставою для призначення менш суворого покарання.

Загально визнано, що щире каяття має бути добровільним, тобто базуватися на внутрішньому переконанні особи. Воно характерне тим, що засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, його позиція з цих підстав була незмінною, надавав послідовні, взаємоузгодженні з іншими доказами показання, щире каяття обвинуваченого є дійсним, відвертим, підтверджується щирим жалем з приводу наслідків, які могли настати від його дій, та осудом своєї поведінки, а також його бажанням виправитись.

Таким чином обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_3 своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Таким чином при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно з вимогами ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не навчається, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб не має, за місцем проживання компрометуючі матеріали відсутні, при цьому також приймає до уваги наявність пом`якшуючої обставини та відсутність жодних обтяжуючих обставин покарання, а тому суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України.

Між тим, суд враховує відсутність негативних наслідків від скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого, усвідомлення останнім скоєного, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без реального відбування покарання і, на підставі положень ст.75 КК України, приймає рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 КК України, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Суд звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. А відповідно до ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Відповідно до ч. 3 ст. 174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд вирішує питання щодо арештованого майна. З огляду на викладене слід скасувати арешт накладений за ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 20.02.2024 на речові докази у справі.

Речові докази вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової балістичної експертизи № СЕ-19/102-24/3397-БЛ від 21.02.2024 в розмірі 1514 грн 56 коп підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався. Підстав застосовувати запобіжний захід до ОСОБА_3 не має.

Керуючись ч. 3 ст. 349, 368, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 11.04.2024.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової балістичної експертизи № СЕ-19/102-24/3397-БЛ від 21.02.2024 в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн 56 коп.

Заходи забезпечення кримінального провадження, а саме арешт на тимчасово вилучене майно (50 патронів, малокаліберних спортивно-мисливських, калібру 5,6 мм, призначеними для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно мисливської зброї, які придатні для стрільби), накладений ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 20.02.2024 скасувати.

Речові докази, які зберігаються в кімнаті озброєння чергової частини ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком суду законної сили:

- 40 (сорок) патронів, малокаліберних спортивно-мисливських, калібру 5,6 мм, призначеними для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно мисливської зброї, які придатні для стрільби передати на потреби Збройних сил України;

- 10 (десять) гільз знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ладижинський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя