УХВАЛА

28 березня 2024 року

м. Київ

справа № 712/7406/22

провадження № 51-1668 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року щодо нього,

установив:

у касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженого необхідно залишити без руху, встановивши йому строк для усунення недоліків, з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Тобто обґрунтування скарги має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Отже посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Проте засуджений подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.

За змістом касаційної скарги, вказуючи на невинуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і формально, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через застосування судом першої інстанції закону, який, на його думку, не підлягав застосуванню, засуджений порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та за результатами касаційного розгляду просить Суд визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги засуджений наводить доводи, які за своїм змістом стосуються невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду і оцінки доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і не має права досліджувати докази.

Разом з тим, вказані обставини належать до предмету перевірки суду апеляційної інстанції в межах вимог апеляційних скарг.

Проте засуджений фактично просить касаційний суд перевірити судові рішення на відповідність вказаним вимогам, що не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції відповідно до ст. 433 КПК України.

Крім того, вказуючи про не встановлення достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та, зокрема, відсутність в його діях складу вказаного правопорушення, засуджений зазначає про необґрунтоване призначення судом першої інстанції йому додаткового покарання у виді позбавлення військового звання, яке, на його думку, безпідставно залишено апеляційним судом без зміни.

Тобто, оспорюючи висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості, одночасно засуджений вказує про суворість призначеного покарання, що позбавляє Суд встановити дійсну позицію скаржника стосовно підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень судом касаційної інстанції.

Також засуджений не зазначає, які порушення допустив суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок в апеляційному порядку, за скаргами сторони захисту, враховуючи, що захисник наводив аналогічні за своїм змістом доводи в апеляційній скарзі.

Крім того, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України, касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.

Повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено положеннями ст. 436 КПК України.

Відповідно до вказаної статті суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

В прохальній частині скарги засуджений порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та за результатами касаційного розгляду просить його виправдати.

Проте вимоги засудженого до суду касаційної інстанції не відповідають положенням ст. 436 КПК України.

Враховуючи наведе, колегія суддів касаційного суду вважає, що касаційну скаргу засудженого необхідно залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

При повторному зверненні до суду касаційної інстанції засудженим має бути підтверджено, що він не пропустив цей строк.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 грудня 2023 рокущодо нього залишити без руху, надавши скаржнику п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків.

У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3