Провадження № 1-кп/638/985/24
УХВАЛА

Іменем України

12 лютого 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу та клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0002336 від 14 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

17 жовтня 2023 року до Дзержинського районного суду м. Харкова з Ізюмської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002336 від 14 вересня 2023 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2023 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 12 лютого 2024 року обвинуваченим ОСОБА_5 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який домашній арешт. Клопотання обґрунтував тим, що посилання прокурора на ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставним, оскільки обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, а саме матір ОСОБА_6 , 1953 року народження, яка перебуває у скрутному становищі, має поганий стан здоров`я. Крім того зазначив, що опинившись під вартою дізнався, що є ВІЛ-інфікованим. При цьому на якій стадії перебуває хвороба, яке лікування необхідно призначити йому невідомо, оскільки в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» відсутні відповідні лікарі-фахівці та спеціальне медичне обладнання. У зв`язку з цим просив змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 проти клопотання заперечувала та заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб, яке обґрунтоване тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України та неможливістю запобігти їх настанню більш м`яким запобіжним заходом. Крім того, просила визначити заставу у розмірі 100000 грн.

Захисник та обвинувачений проти клопотання прокурора заперечували з тих підстав, що відсутні ризики, на які посилається прокурор. Окрім того вважали, що прокурором не доведено можливість запобігти настанню зазначених ризиків застосуванням більш м`якого запобіжного заходу. Крім того захисник, якого підтримав обвинувачений, просив зменшити розмір застави.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід як захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Згідно до вимог ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною першою статті 201 КПК України встановлено, що обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, мають право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього судом, чи про зміну способу їх виконання.

Підставами для звернення до суду з клопотанням про зміну застосованого запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що були взяті судом до уваги при застосуванні запобіжного заходу. Таким чином, зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються обставини, що враховувалися судом при його застосуванні.

ОСОБА_5 у клопотанні про зміну запобіжного заходу, як на підставу для зміни запобіжного заходу, посилається на ту обставину, що має міцні соціальні зв`язки, що свідчить про відсутність ризику переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення. Крім того як на підставу для зміни запобіжного заходу посилається на погіршення стану здоров`я.

З такими доводами обвинуваченого суд погодитися не може з огляду на таке.

ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто крадіжка, вчинена в умовах воєнного стану.

Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року на час судового провадження обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 діб до 14 січня 2024 року з визначенням застави у розмірі 53680,00 грн.

Підставою для обрання запобіжного заходу була встановлена наявність ризиків передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме, що у разі перебування обвинуваченого на волі він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Станом на день проведення судового засідання суду не надано достатніх належних доказів усунення ризиків, які послужили підставою для обрання запобіжного заходу, а також обставин, які перешкоджають триманню обвинуваченого під вартою.

Залишається достатньо підстав вважати, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, малолітніх дітей на утриманні не має, також раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, які в свою чергу є стримуючим фактором спробам переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Окрім того суд враховує, що кримінальне правопорушення, за вчинення якого обвинувачується ОСОБА_5 , вчинено в період іспитового строку відповідно до вироку Дзержинського районного суду м. Харкова 08.06.2023 року, що свідчить про неможливість зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з тримання під вартою.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Суд зазначає, що в даному випадку суворість покарання, передбаченого за злочин, за вчинення якого обвинувачується ОСОБА_5 , в сукупності з даними про його особу, зокрема відсутність міцних соціальних зв`язків та наявність непогашених судимостей, а також іншими обставинами кримінального правопорушення, яке вчинено в умовах воєнного стану, є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування та інших ризиків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що останні ще не допитані у судовому засіданні, а тому ОСОБА_5 може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів на свою користь.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення продовжує існувати поза розумним сумнівом, оскільки ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, вчиненому в умовах воєнного стану та під час іспитового строку. Вказане свідчить про схильність останнього до вчинення злочинів, а враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема відсутність офіційного місця роботи та заробітку, може свідчить про те, що злочинна діяльність може бути джерелом його доходу.

Суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Станом на день проведення судового засідання суду не надано достатніх належних доказів усунення ризиків, які послужили підставою для обрання запобіжного заходу, а також обставин, які перешкоджають триманню обвинуваченого під вартою.

Залишається достатньо підстав вважати, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, продовжують існувати

Як зазначалось вище, судом вивчалась можливість зміни щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченого. Однак, враховуючи реальне існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, особу обвинуваченого, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти настанню ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Слідчим суддею Дзержинського районного суду м. Харкова при застосуванні запобіжного заходу ухвалою від 28 вересня 2023 року було визначено суму застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 53680,00 грн, виходячи з того, що застава в такому розмірі зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є завідомо непомірною.

Суд не вбачає підстав ані для зменшення розміру застави, оскільки застава визначена у мінімальному розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, ані для її збільшення, оскільки застава у розмірі 100000 грн, про що зазначено прокурором, буде завідомо непомірною для обвинуваченого, враховуючи його майновий стан.

Суд вважає, що визначена при застосуванні запобіжного заходу на стадії досудового розслідування застава у виді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, а тому визначає заставу у тому ж розмірі.

За сукупності таких обставин, приймаючи до уваги дані про обставини злочину, про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне обрати щодо ОСОБА_5 на час судового провадження запобіжний захід в вигляді тримання під вартою на максимальний строк 60 днів, тобто до 11 квітня 2024 року включно із визначенням застави у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53680 гривень.

Керуючись ст. 177, 182, 183, 199, 201, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0002336 від 14 вересня 2023 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб - до 11 квітня 2024 року.

Визначити суму застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 53680,00 грн (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят гривень 00 копійок), яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на Депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії запобіжного заходу.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: прибувати до прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатись з м. Харкова без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 12 лютого 2024 року о 15 год 00 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1