В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2324/23

Провадження № 1-кп/348/139/24

02 травня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої, яка також являється

законним представником малолітніх

потерпілих: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Надвірна кримінальне провадження №0000273 від 29.06.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого: АДРЕСА_1 , жителя: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, священника Української греко-католицької церкви, одруженого, на утриманні має троє малолітніх дітей, не судимого, українця, громадянина України, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження, потерпілій ОСОБА_5 - тяжке тілесне ушкодження, а також спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 .

Злочин ним вчинено при наступних обставинах:

Зокрема, 28.06.2023 року близько 16 год. 25 хв., у світлу пору доби, суху погоду обвинувачений ОСОБА_4 , будучи водієм та керуючи автомобілем марки «ЗАЗ» моделі «TF69Y0», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-09, сполученням «Львів-Мукачево», а саме в смт.Делятин по вул.О.Кобилянської, Надвірнянського району Івано-Франківської області, у напрямку м.Мукачево.

У салоні автомобіля під керуванням водія ОСОБА_4 перебували пасажири: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Проїжджаючи заокруглену вправо ділянку дороги зі швидкістю близько 70 км/год., що перевищує максимально-допустиму швидкість у населених пунктах, обвинувачений ОСОБА_4 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав в установлених межах безпечної швидкості, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом марки «Schmitz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався у зустрічному напрямку.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи водієм транспортного засобу, порушив ряд вимог Правил дорожнього руху України, а саме:

п.1.5., згідно якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п.2.3., яким визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п.12.1., відповідно до якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п.12.4., у відповідності до якого, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Внаслідок порушення обвинуваченим ОСОБА_4 ПДР України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шийного відділу хребта у вигляді перелому остистих відростків 5-6-7-го хребців, закритої травми поперекового відділу хребта у вигляді перелому поперечного відростка 3-го хребця без порушення функції спинного мозку, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що не є небезпечні для життя в момент їх отримання та викликали тривалий розлад здоров`я, а також забою м`яких тканин голови, правого плеча, правого стегна, обох колінних суглобів та гомілок, обох кистей у вигляді саден, подряпин та набряку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми обох нижніх кінцівок у вигляді травматичного перелому великогомілкових кісток, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що не є небезпечні для життя в момент їх отримання та викликали тривалий розлад здоров`я, а також закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, саден та подряпин голови, шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому склепіння черепа, крововиливу під м`яку мозкову оболонку та речовину головного мозку, а також забій м`яких тканин голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння, закритого травматичного перелому правої стегнової кістки, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень як такі, що не є небезпечні для життя в момент їх отримання та викликали тривалий розлад здоров`я, і садна правого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозково-лицевої травми з рвано-забійною раною в ділянці голови, крововиливами в м`які тканини голови в лобно-тім`яних ділянках справа та зліва з переходом на спинку носа, із переломами верхньої щелепи, кісток носа, лобної та решітчастої кісток, правої та лівої виличних кісток, верхньо-внутрішньої, зовнішньої стінки обох очниць, верхньої стінки основної пазухи клиноподібної кістки, обох великих крил клиноподібної кістки, правої скроневої кістки, крововиливами в пазуху клиноподібної кістки та пірамідки обох скроневих кісток, крововиливом над твердою мозковою оболонкою в лобно-тім`яній ділянці справа, крововиливами під тверду мозкову оболонку в лобно-тім`яних ділянках справа та зліва, крововиливами під м`яку мозкову оболонку в лобно-тім`яно-скронево-потиличних ділянках справа і зліва по дорзально-латеральних поверхнях з поширенням між борозни головного мозку, забоєм речовини головного мозку тяжкого ступеня в правих та лівих лобно-тім`яно-скроневих долях, яка утворилась від дії тупого твердого предмету незадовго до поступлення на первинне стаціонарне лікування в КНП «Надвірнянська ЦРЛ» та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя у момент спричинення і перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням смерті, а також синець в ділянці лівого плеча, який утворився від дії тупого твердого предмету незадовго до поступлення в КНП «ІФОДКЛІФ ОР» та має ознаки легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що 28.06.2023 року близько 13 год. 00 хв. він з сім`єю, а саме дружиною та трьома неповнолітніми дітьми, на власному автомобілі марки «ЗАЗ» моделі «TF69Y0», реєстраційний номер НОМЕР_1 приїхав в м.Надвірна по справах та за покупками.

Декілька годин вони ходили по місту, скупилися і близько 16 год. 00 хв. вирішили їхати додому. За кермом автомобіля перебував він, поряд на пасажирському сидінні знаходилась дружина, а ззаді на сидінні сиділи діти ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Вказує, що доїжджаючи до с.Делятин та рухаючись автодорогою вниз на спуск, на повороті «Коломия-Делятин» він допустив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом, який рухався в зустрічному напрямку.

Стверджує, що обставин зіткнення не пам`ятає.

Прийшов до свідомості коли його взяли в карету швидкої медичної допомоги. В салоні швидкої допомоги він вже почав чути голоси людей, що зібралися на місці події та лікарів що розмовляли.

Врезультаті даної дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження різної тяжкості отримали його дружина - ОСОБА_6 та доньки - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , а донька ОСОБА_7 - загинула.

Усвідомлює, що недотримавшись Правил дорожнього руху, він вчинив тяжкий злочин. Просить суд суворо його не карати, у вчиненому щиро розкаюється. Запевнив суд, що подібного більше не повторить.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження, потерпілій ОСОБА_5 - тяжке тілесне ушкодження, а також спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 , вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також роз`яснення, що містяться п.п.20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Тому, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого: має постійне місце реєстрації та проживання, за якими характеризуються позитивно, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до скоєного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Як обтяжуючі покарання ОСОБА_4 обставини, відповідно до ч.1 ст.67 КК України, судом взято до уваги вчинення останнім кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та щодо подружжя.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує його повне визнання вини у вчиненому, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність до нього матеріальних чи моральних претензій з боку потерпілих, думка останніх щодо призначення обвинуваченому несуворого покарання та наявність на утриманні трьох малолітніх дітей.

Згідно досудової доповіді Надвірнянського районного сектору філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області у обвинуваченого встановлено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Дослідивши інформацію, що характеризує особу обвинуваченого за місцем його проживання та роботи, умови життєдіяльності та відносини в суспільстві, врахувавши результати оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, а також імовірну небезпеку для суспільства, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства (а.к.п.22-27).

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в межах, встановлених в санкції відповідної частини даної статті КК України, а саме у виді позбавлення волі.

Разом з тим, беручи до уваги всі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , висновок органу пробації щодо можливості його виправлення без ізоляції від суспільства, викладений в досудовій доповіді та обставини, що пом`якшують його покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства, і що є підстави звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України, а тому з урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_4 під час іспитового строку слід покласти наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На думку суду, саме таке основне покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Суд констатує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Натомість, призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б вказувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Крім того, пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року із наступними змінами звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Пунктом 5 вказаної постанови судам рекомендовано мати на увазі, що наведений у ч.1 ст.66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч.1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання, визначеного у санкції ч.2 ст.286 КК України, а саме у виді позбавлення права керувати транспортними засобами або без такого, суд констатує наступне.

Як зазначено вище, згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 2 ст.52 КК України визначено, що додатковими покараннями є позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу та конфіскація майна.

Відповідно до ч.3 вказаної статті, штраф та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю можуть застосовуватися як основні так і додаткові покарання.

У відповідності до ч.2 ст.69 КК України, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На переконання суду, враховуючи особу обвинуваченого, те що він, як священник, здійснює богослужіння у значно віддаленому від свого місця проживання населеному пункті, обставини вчинення ним злочину, наведені вище пом`якшуючі його покарання обставини, суд приходить до висновку про недоцільність призначення в даному випадку ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Беручи до уваги вищенаведене, обраний обвинуваченому такий вид покарання, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Відносно запобіжного заходу, суд констатує наступне:

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався. Отже, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на момент розгляду даного провадження відсутній.

Таким чином, взявши до уваги обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, а також те, що суд прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України та визначивши іспитовий строк, суд приходить до висновку про можливість не обирати запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу.

Відшкодування судових витрат належить вирішити з додержанням вимог ст.124 КПК України.

Разом з тим, у відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, вирішенню підлягає питання щодо скасування арешту, накладеного на тимчасово вилучене майно.

З даного приводу, суд констатує наступне:

Згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 від 12.07.2023 року на автомобіль марки «ЗАЗ» моделі «TF69Y0», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю: АДРЕСА_3 , та яким він керував на час ДТП, було накладено арешт у виді заборони відчуження, розпорядження та користування даним майном.

Також даною ухвалою слідчого судді накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ТОВ «ВІЧІУКРТРАНС», місцезнаходження: АДРЕСА_4 , та яким на час ДТП керував ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель: АДРЕСА_5 , у виді заборони відчуження та розпорядження даним майном, без заборони права користування ним.

Зобов`язано слідчого, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000273 від 29.06.2023 року, передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання ТОВ «ВІЧІУКРТРАНС», місцезнаходження: АДРЕСА_4 , заборонивши йому (товариству) чи будь-яким іншим особам особисто, або через третіх осіб вчиняти дії щодо відчуження та розпорядження даного автомобіля.

У відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Тому, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 від 12.07.2023 року на автомобіль марки «ЗАЗ» моделі «TF69Y0», реєстраційний номер НОМЕР_1 , слід повністю скасувати.

Крім того, накладений згідно зазначеної ухвали слідчого судді арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , слід скасувати в частині заборони права відчуження та розпорядження, оскільки в частині права користування арешт на дане майно не накладався.

Питання щодо речових доказів належить вирішити керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні №0000273 від 29.06.2023 року не заявлявся.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 174, 369, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України під час іспитового строку покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя: АДРЕСА_2 , в користь держави 7170 грн. 00 коп. за проведення у даному кримінальному провадженні судових експертиз: судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», висновок експерта №СЕ-19/109-23/7639-ІТ від 13.07.2023 року, вартістю 1912 грн. 00 коп.; судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», висновок експерта №СЕ-19/109-23/7637-ІТ від 12.07.2023 року, вартістю 1434 грн. 00 коп.; судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», висновок експерта №СЕ-19/109-23/7638-ІТ від 11.08.2023 року, вартістю 2390 грн. 00 коп.; судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин та механізму ДТП», висновок експерта №СЕ-19/109-23/11248-ІТ від 27.09.2023 року, вартістю 1434 грн. 00 коп.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 від 12.07.2023 року на автомобіль марки «ЗАЗ» моделі «TF69Y0», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у виді заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном скасувати.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 від 12.07.2023 року на автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в частині заборони права відчуження та розпорядження скасувати.

Речовий доказ: автомобіль марки «ЗАЗ» моделі «TF69Y0», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно постанови старшого слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_13 від 29.06.2023 року зберігається на території зберігання тимчасово вилученого майна, за адресою: АДРЕСА_6 , після набрання даним вироком законної сили повернути обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю: АДРЕСА_2 .

Речовий доказ: автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом марки «Schmitz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , які згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 від 12.07.2023 року передані на відповідальне зберігання ТОВ «ВІЧІУКРТРАНС», місцезнаходження: м.Київ, Солом`янський район, вул.Гарматна, 39/В, після набрання даним вироком законної сили повернути власнику: Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІЧІУКРТРАНС», місцезнаходження: м.Київ, Солом`янський район, вул.Гарматна, 39/В.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1