Справа № 297/679/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001360 від 05.12.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

встановив:

Прокурор Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001360 від 05.12.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Так, у клопотанні прокурор зазначає, що у провадженні слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження №0001360 від 05.12.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, 05 грудня 2013 року о 20 год. 50 хв. в чергову частину Берегівського РВ УМВС України в Закарпатській області поступила письмова заява від гр. України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює директором відділення Райфазен банку м.Берегово, мешканка м. Берегово, вул. Кішвашут, 5, про те, що просить прийняти міри до невідомої особи, яка 05.12.2013 року біля 18.00 годин в м. Берегові, по вул. Лехела, шляхом ривка вирвала з рук заявниці сумочку чорного кольору, в якій знаходились паспорт гр. України на її ім`я, мобільний телефон, марки якого не пригадує, гаманець з грошовими коштами у сумі 10 грн. та пенсійна банківська картка «Приватбанк». Приблизна сума збитків становить 500 грн.

Проведені слідчі (розшукові) дії: 05.12.2013 року від гр. ОСОБА_5 прийнято заяву про кримінальне правопорушення.

05.12.2023 року допитано потерпілу ОСОБА_5 яка показала наступне, що 05.12.2013 року після 18 год поверталася з роботи додому. Проходячи по вул. Лехела прямуючи додому її раптово штовхнув рукою в спину невідомий чоловік, після чого вирвав її сумочку з лівої руки, в якій знаходились: паспорт гр. України на її ім`я, мобільний телефон, марки якого не пригадує, гаманець з грошовими коштами у сумі 10 грн. та пенсійна банківська картка «Приватбанк».

11.12.2013 року допитано потерпілу ОСОБА_5 яка показала наступне, що 05.12.2013 року приблизно о 19 год 30 хв поверталася додому з роботи. Проходячи по вул. Лехела в м. Берегово її хтось штовхнув в спину ззаді, після чого одним сильним ривком вирвав з рук її сумочку чорного кольору, в якій знаходились: паспорт гр. України на її ім`я, мобільний телефон, марки якого не пригадує, гаманець з грошовими коштами у сумі 10 грн. та пенсійна банківська картка «Приватбанк».

06.12.2013 року слідчим у кримінальному провадженні надано доручення оперативному сектору в порядку ст. 40 КПК України.

11.12.2013 року допитано свідка ОСОБА_6 , який показав, що 05.12.2013 знаходився у кафе, біля 19 год 20 хв він стояв на вулиці з другом ОСОБА_7 та в цей час біля них пробігли двоє молодих хлопців, які були одягнуті в темний одяг та були в капішонах, та через хвилину почули що кричить жінка, яка підійшла і розповіла що вони відібрали у неї сумку і втекли. Хлопців які пробігли він описати не може, їхні обличчя не бачив і впізнати не зміг би.

11.12.2013 допитано свідка ОСОБА_8 , який показав, що 05.12.2013 зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_9 та вони стояли на вулиці біля кафе, та в цей час біля них пробігли двоє молодих хлопців, які були одягнуті в темний одяг та були в капюшонах, та через хвилину почули що кричить жінка, яка підійшла і розповіла що вони відібрали у неї сумку і втекли. Хлопців які пробігли він описати не може, їхні обличчя не бачив і впізнати не зміг би.

10.12.2013 допитано свідка ОСОБА_10 , який показав, що 05.12.2013 він знаходився вдома та близько 19 год 30 хв додому прийшла його жінка, яка повідомила що невідомі особи викрали її жіночу сумочку.

По справі були подані клопотання та прийняті ухвали про надання тимчасового доступу до речей і документів.

Клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 26.12.2013року.

Ухвала про надання тимчасового доступу до речей і документів від30.12.2013 року.

Клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 26.12.2013року.

Ухвала про надання тимчасового доступу до речей і документів від30.12.2013 року.

Клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 26.12.2013року.

Ухвала про надання тимчасового доступу до речей і документів від30.12.2013 року.

Проведеним оглядом від 18.01.2014 року встановлено, що ОСОБА_11 добровільно видала мобільний телефон марки «Самсунг», який приблизно місяць том придбала біля ринку у м. Берегово у невідомої особи чоловічої статі.

18.01.2014 допитано свідка ОСОБА_11 , яка показала, що приблизно в десятих числах знаходилася в центрі з своїм знайомим ОСОБА_12 і поблизу ринку зустріли знайомого ОСОБА_13 , який запропонував купити його мобільний телефон марки Самсунг, на що вона погодилася і дала 90 гривень.

В ході досудового розслідування проведено ряд слідчих (розшукових) дій, однак не встановлено особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення, тому повідомлення про підозру не здійснювалось.

Оскільки кримінальне правопорушення відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 КК України, в редакції Закону України № 2617-VІІІ від 22.11.2018 року, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, та було вчинено у 2013 році, тому з урахуванням положень ст. 49 КК України, прокурор просить закрити це кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, посилаючись на те, що не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити з тих підстав, що злочин, який було вчинено у 2013 році, на підставі ст. 49 КК України та п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України підлягає закриттю, посилаючись на те, що не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася.

Вивчивши клопотання прокурора, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 3-1 ч.1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 цієї статті.

Встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, відповідно до ст. 12 КК України (у редакції Закону України від 22.11.2018 №2617-VІІІ), відноситься до нетяжкого злочину.

У випадку, що досліджується, після внесення змін до вказаної статті мало місце поліпшення становища особи порівняно із попередніми редакціями ст. 12 КК та ст. 49 КК, що були чинними на час скоєння кримінального правопорушення. У зв`язку з цим у кримінальному провадженні є підстави для застосування положень 1 ст. 5 КК щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Згідно із ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018 №2617-VІІІ) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

З даного приводу Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 05.04.2021 року у справі №328/1109/19 висловив таку правову позицію.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону N 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

Для застосування зазначеної норми обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК (у редакції Закону N 2617-VIII від 22 листопада 2018 року). При цьому час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Тобто, у цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду оскільки факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона все ще є суспільно небезпечною, тож це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї при вирішенні питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Разом з цим, положення ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону N 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) можуть розумітися неоднозначно. Недостатньо конкретний нормативний зміст цих положень обумовлений перш за все тим, що на початку другого речення вказаної норми вжите словосполучення "У цих випадках", а на початку третього - "У цьому разі".

Не викликає сумніву, що вживання словосполучення "У цих випадках" у другому реченні поєднує між собою ситуації, передбачені першим і другим реченнями (положеннями) ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону N 2617-VIII від 22 листопада 2018 року). Таке поєднання означає: ухилення особи від досудового розслідування або суду має своїм наслідком зупинення перебігу давності; перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Водночас нормативний зміст другого речення (положення) зазначеної норми не містить конкретної вказівки щодо строків давності, на які необхідно орієнтуватись після відновлення її перебігу.

Вживання словосполучення "У цьому разі" у третьому реченні (положенні) ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону N 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) в свою чергу поєднує між собою ситуації, передбачені усіма трьома її реченнями (положеннями). При цьому таке поєднання не несе в собі елементу невизначеності оскільки встановлені у третьому реченні строки давності не можуть розглядатись як диференційовані.

Проаналізувавши вказані норми закону України про кримінальну відповідальність, об`єднана палата виходить з такого кримінально-правового змісту ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону N 2617-VIII від 22 листопада 2018 року): ухилення особи від досудового розслідування або суду має своїм наслідком зупинення перебігу давності; перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання; у разі ухилення особи від досудового розслідування або суду і наступного її з`явлення із зізнанням чи затримання - встановлені ч. 1 ст. 49 КК (у редакції Закону N 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) диференційовані строки давності до уваги не беруться; щодо такої особи застосовуються визначені ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону N 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) загальні строки давності - п`ять років у разі вчинення нею кримінального проступку і п`ятнадцять років - у раз вчинення нею злочину будь-якого ступеня тяжкості.

Отже, враховуючи те, у даному кримінальному провадженні, відомості про які були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001360 від 05.12.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України вчиненого 05.12.2013 року, має місце ухилення особи від досудового розслідування, тому щодо такої особи застосовуються визначені ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону N 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) загальні строки давності - п`ятнадцять років.

За таких обставин, суд вважає, що у клопотанні прокурора ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001360 від 05.12.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 49, 370, 372, 376 КПК України,

ухвалив:

В задоволенні клопотання прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001360 від 05.12.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Лайош ГАЛ