Номер провадження: 11-сс/813/892/24
Справа № 522/1975/24 1-кс/522/1759/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2024 рокув кримінальному провадженні №0000020 від 17.01.2024 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000020, які були вилучені 22.03.2024 року в ході проведення обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (адреса проживання ОСОБА_10 ), а саме: смартфон Apple Iphone, сірого кольору; зовнішній жорсткий диск WD s/n: НОМЕР_1 ; стартовий пакет Київстар на номер НОМЕР_2 ; стартовий пакет НОМЕР_3 на номер НОМЕР_4 ; сім-картка Life № НОМЕР_5 ; аркуш паперу у клітинку з рукописним надписом «» та сім-карткою № НОМЕР_6 ; флеш-накопичувач «СИБУР», зеленого кольору; флеш-накопичувач Sandisk cruzer blade, червоного кольору; флеш-накопичувач Goodram 8GB; флеш-накопичувач SP 32Gb; флеш-накопичувач Verbatim, чорного кольору; флеш-накопичувач Transcend з надписом «Академия продуктивных и эффективных технологий»; флеш-накопичувач з карткою пам`яті micro SD 32GB; ноутбук Sony s|/n: 00632 з адаптером; смартфон Apple Iphone 12 Pro.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що органом досудового розслідування надано достатньо доказів для висновку, що зазначені у клопотанні речі містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та відповідають критеріям ст.98 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника майна звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає наступне:

- слідчий суддя безпідставно розглянув клопотання за відсутності власника майна;

- клопотання прокурора та ухвала слідчого судді не містить обґрунтування стосовно того, яке відношення власник майна має до кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.109, ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України, відомості про чинення яких внесені до ЄРДР в даному кримінальному провадженні;

- не обґрунтовано яким чином вилучене майно має ознаки речових доказів та предметами вчинення яких саме правопорушень вони були.

Крім того в апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки власник майна та його представник не приймали участі в судовому засіданні, копію ухвали отримали лише 22.05.2024 року, що є поважною причиною пропуску строку.

Заслухавши суддю-доповідача; власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи клопотання та апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо клопотання адвоката про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 395 КПК, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З матеріалів судового провадження та оскарженої ухвали вбачається, що власник майна та його представник не повідомлялись судом про дату, час та місце розгляду клопотання прокурора. Копія оскарженої ухвали не надсилалась на адресу власника майна або його представника. 22.05.2024 року, після звернення до слідчого судді з клопотанням про видачу копії судового рішення, адвокат отримав копію ухвали, а 22.05.2024 року подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Приймаючи до уваги встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів вважає, що доводи клопотання заслуговують на увагу, а тому з метою забезпечення права доступу сторони провадження до суду, на виконання положень ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне поновити адвокату строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Приписами ст. 3 КПК передбачено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які приймають участь в кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження по справі на стадії досудового розслідування. Це зумовлює специфічний характер виконуваної ним кримінально-процесуальної функції, а саме: забезпечення законності та обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Стаття 172 КПК встановлює порядок розгляду клопотання про арешт майна, зокрема, частина 1 зазначеної статті передбачає, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання за умови їх належного сповіщення.

При цьому, розгляд такого клопотання без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК, можливе виключно щодо майна, яке не було тимчасово вилученим та якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.167 КПК тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Тимчасове вилучення майна відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З матеріалів судового провадження вбачається, що майно, на яке просив накласти арешт прокурор у клопотанні, було вилучено 22.03.2024 року в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені №0000020 від 17.01.2024 року, за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, слід констатувати, що вказане майно, з урахуванням приписів ч.1 ст.167, ч.2 ст.168 КПК, є тимчасово вилученим.

За наведених обставин, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 172 КПК, розгляд клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно не могло відбуватись без повідомлення власника вилученого майна. Більш того, прокурор не мав права ставити перед слідчим суддею питання в поданому клопотанні щодо здійснення розгляду без участі власника майна або його представника.

Матеріали судового провадження містять наступну хронологію розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

25.03.2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна в кримінальному провадженні №0000020, яке того ж дня розподілено на слідчого суддю ОСОБА_1 (а.п. 1-24).

В матеріалах судової справи, після протоколу автоматизованого розподілу справи між слідчими суддями від 25.03.2024 року, міститься заява від 10.04.2024 року представника власника майна адвоката ОСОБА_7 про надання для ознайомлення матеріалів провадження. 11.04.2024 року адвокат ознайомився з матеріалами провадження.

Також, матеріали провадження містять заяву прокурора ОСОБА_9 від 11.04.2024 року, яка надійшла на електронну адресу місцевого суду, про здійснення розгляду клопотання за його відсутності.

В той же день 11.04.2024 року, слідчим суддею здійснено розгляд клопотання прокурора без участі прокурора, власника майна та його представника, які до суду не викликались.

Водночас відповідно до ст. 135 КПК особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Приписами ст. 136 КПК передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Однак, матеріали судової справи не містять відомостей про вжиття слідчим суддею будь-яких заходів щодо виклику в судове засідання власника майна або його представника.

Апеляційний суд наголошує, що виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

Колегія суддів звертає увагу, що недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції права на справедливий суд.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час підготовки до судового розгляду клопотання прокурора, судового розгляду клопотання та постановлені оскарженої ухвали допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема всупереч вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України, розглянув клопотання прокурора без участі власника майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Встановлені апеляційним судом порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону призвели до безпідставного обмеження прав власника майна, а тому є істотними та такими, що з урахуванням вимог ч.1 ст.172, ст.ст. 412, 415 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та призначення нового розгляду клопотання про накладення арешту на майно в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Оскільки апеляційним судом встановлені істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не розглядає інші доводи апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали слідчого судді та призначення нового судового розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Під час нового розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчому судді слід перевірити клопотання на відповідність вимогам ст.171 КПК, здійснити належний виклик учасників процесу, а за результатами розгляду клопотання прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 132, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2024 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000020, яке вилучене 22.03.2024 року в ході проведення обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (адреса проживання ОСОБА_8 )), перелік якого міститься в клопотанні прокурора скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту майно, вилучене 22.03.2024 року під час проведення обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (адреса проживання ОСОБА_8 ))у кримінальному провадженні №0000020, в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4