Справа № 357/7562/20
У Х В А Л А

про домашній арешт

04 жовтня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників - адвоката ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 ,

розглядаючи в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку цілодобового домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0002424, яке внесене до ЄРДР 17 червня 2020 року стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

У С Т А Н О В И В :

згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2023 року, продовжений строк тримання під цілодобовим домашнім арештом, строком на 2 (два) місяці.

У зв`язку з тим, що закінчити судовий розгляд до закінчення строку домашнього арешту неможливо, прокурором ОСОБА_3 заявлене клопотання, у якому він просив: продовжити строк тримання під цілодобовим домашнім арештом обвинуваченого ОСОБА_4 на 2 (два) місяці.

Обґрунтовував таку необхідність тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Зазначав, що у разі, якщо суд не продовжить застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_4 цілодобовий домашній арешт, існує ризик, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, які передбачені в п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на його думку свідчать тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , відсутність у останнього, до затримання, місця працевлаштування, постійного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на його думку свідчить мета обвинуваченого ОСОБА_4 ухилитися від кримінальної відповідальності.

Про ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на його думку свідчить наявність в обвинуваченого ОСОБА_4 судимостей, відсутність джерела доходів, а також факт вчинення ним нового злочину в період іспитового строку.

Вважав, що запобігти зазначеним ризикам можливо лише за допомогою цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час, оскільки він має намір працювати та заробляти собі на проживання, а також просив змінити адресу домашнього арешту, оскільки за теперішньою адресою він не може проживати, у зв`язку з продажем квартири.

Захисник ОСОБА_6 підтримав обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник підтримали позиції обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника.

Суд заслухавши присутніх учасників кримінального провадження, дійшов до таких висновків.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Частина перша статті 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», заява № 33579/04, від 16 грудня 2010 року). Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Судом установлено, що згідно із обвинувальним актом, ОСОБА_4 пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Суд зазначає, що санкція ч. 2 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна.

Суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 є раніше судимим, непрацюючий, не навчається, не має сім`ї, дітей, а також будь-яких інших соціальних зв`язків, які можуть стримувати його від зміни місця проживання, з метою переховування від суду, без будь-яких наслідків.

Отже, суд вважає, що вказані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , разом із тяжкістю покарання, дійсно свідчать про те, що існує ризик того, що без застосування запобіжного заходу, він може вчинити спробу переховування від суду, який передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше вчиняв кримінальне правопорушення, пов`язане із збутом майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, обвинувачується у вчиненні нового кримінального правопорушення, корисливої спрямованості.

Суд зазначає, що у обвинуваченого ОСОБА_4 відсутнє будь-яке із джерел доходів.

Отже, суд вважає, що сукупність вище зазначених обставин свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_4 , через відсутність коштів для задоволення побутових потреб, без застосування до нього запобіжного заходу, існує ризик, що він може вчиняти нові кримінальні правопорушення, який передбачений у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отож, суду доведена наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд відхиляє посилання прокурора на ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ним не наведено жодних обставин, які свідчать про існування вказаного ризику.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Отже, зважаючи на ступінь установлених ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що домашній арешт, з покладенням обов`язків п. 1, 2, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України буде достатнім, що їм запобігти та забезпечити належне виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

Визначаючи час домашнього арешту, суд враховує необхідність обвинуваченого ОСОБА_4 у працевлаштуванні, забезпечення себе засобами для існування, а також строк судового провадження.

За таких обставин, суд задовольняє клопотання прокурора ОСОБА_3 частково, а саме змінює час домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_4 з цілодобового на нічний.

Також, суд за заявою обвинуваченого ОСОБА_4 змінює адресу домашнього арешту з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 .

Керуючись ст. 175, 177, 183, 194, 196, 197, 205, 331, 392, 394, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку цілодобового домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 , - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня, за адресою: АДРЕСА_2 , строком на два місяці.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклик суду за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_2 , без дозволу суду в нічний час з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали судді про тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під цілодобовим домашнім арештом визначити два місяці.

Ухвалу надіслати до Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, для виконання.

По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання прокурора ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід та обов`язок вважається скасованим.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений 09 жовтня 2023 року о 08:30 год.

Суддя Білоцекрівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_8