Дата документу 06.05.2024 Справа № 333/1548/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1548/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/272/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2024 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001294, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 серпня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0147 у розмірі частки 1/2 та житловий будинок, літ. А-2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 15, за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі частки 1/2, з забороною розпоряджатись вказаним майном.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з єдиним умислом, направленим на одержання від ОСОБА_12 неправомірної вигоди, одержали від останнього неправомірну вигоду у сумі 3500 доларів США за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме, невстановленими службовими особами лікарсько-консультативної комісії КНП «Міська лікарня №7» та Дніпровської медико-соціальної експертизи, внаслідок чого, ОСОБА_12 видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №459224, згідно якої останньому призначено 2 групу інвалідності строком на 2 роки.

Крім того, ОСОБА_7 , діючи з єдиним умислом, одержала неправомірну вигоду у сумі 300 доларів США, за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме невстановленою службовою особою лікарсько-консультативної комісії КНП «Міська лікарня №7» щодо видачі направлення на МСЕК ОСОБА_13 .

ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

В обґрунтування свого клопотання, слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що неправомірну вигоду від ОСОБА_12 , ОСОБА_7 отримала до придбання будинку, а тому є всі підстави вважати, що нерухоме майно придбане ОСОБА_7 в тому числі за грошові кошти, отримані злочинним шляхом, а тому накладення арешту на майно останньої необхідно з метою забезпечення спеціальної конфіскації як виду покарання.

Слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання, обґрунтувавши рішення тим, що вичерпаний перелік статей, який визначений в ч. 1 ст. 96-1 КК України не містить в своєму переліку ст. 369-2 КК України, за якою кваліфіковано кримінальні правопорушення, вчиненні ОСОБА_7 , а також зазначив, що слідчий та прокурор в клопотанні про арешт майна, яке належить підозрюваній, в порядку спеціальної конфіскації не довели належними та допустимими доказами факту придбання нерухомого майна ОСОБА_7 за грошові кошти одержані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі прокурор вважає висновки слідчого судді необґрунтованими.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що посилання слідчого судді на неможливість застосування спеціальної конфіскації в даному випадку є необґрунтованим та таким, що протирічить ч. 1 ст. 96-1 КК України.

Крім того зазначає, що слідчим суддею проігноровано п. 3-1 ч. 2 ст. 173 КПК України, а саме, не врахована можливість застосування до ОСОБА_7 спеціальної конфіскації, задля забезпечення якої і було подано клопотання про арешт майна.

Також вказує, що щодо посилання слідчого судді на наслідки, які суттєво можуть позначитись на інтересах інших осіб, то арешт майна був ініційований лише з забороною відчуження вказаного майна, з урахуванням того, що вказаним майном користується лише підозрювана ОСОБА_7 та її чоловік, крім того майно було придбане порівняно нещодавно, арешт майна з забороною його відчуження не вплине на права чоловіка підозрюваної щодо користування майном.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0147 у розмірі частки 1/2 та житловий будинок, літ. А-2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 15, за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі частки 1/2, з забороною розпоряджатись вказаним майном.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу без доповнень та просила її задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення слідчого судді вважав законним та просив залишити його без змін.

Повідомлена належним чином власник майна ОСОБА_7 до судового засідання апеляційного суду не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавала.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159- 1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209- 1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212- 1, частиною першою статей 222, 229, 239- 1, 239- 2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363- 1, 364- 1, 365- 2 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого з підстав того, що ст. 369-2 КК України, за якою кваліфіковано кримінальні правопорушення, вчиненні ОСОБА_7 не входить до переліку статей, визначеного у ч. 1 ст. 96-1 КК України, слідчий суддя прийшов до помилкового висновку, з огляду на таке.

Так, як випливає із клопотання, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України, тобто у зловживанні впливом, тобто одержанні неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, тобто у зловживанні впливом, тобто одержанні неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 369-2 КК України є умисними кримінальними правопорушеннями, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, в даному випадку, арешт вказаного у клопотанні нерухомого майна підозрюваної ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2, ч. 2 ст. 369-2 КК України, з метою забезпечення спеціальної конфіскації, буде відповідати вимогам ст.ст. 132, 167, 168, 170-173 КПК України та ч. 1 ст. 96-1 КК України.

Посилаючись на відсутність ст. 369-2 КК України в переліку, визначеного ч. 1 ст. 96-1 КК України, слідчим суддею не було враховано, що спеціальна конфіскація може бути застосована також за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, зазначений перелік у ч. 1 ст. 96-1 КК України кримінальних правопорушень (ч. 1 ст. 150, ст. 154, ч. 2, 3 ст. 159-1, ч. 1 ст. 190, ст. 192, ч. 1 ст. ст. 204, 209-1, 210, ч.ч. 1, 2 ст. ст. 212, 212-1, ч. 1 ст. ст. 222, 229, 239-1, 239-2, ч. 2 ст. 244, ч. 1 ст.ст. 248, 249, ч.ч. 1, 2 ст. 300, ч. 1 ст. ст. 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, ст. 363, ч. 1 ст. 363-1, 364-1, 365-2 КК України) не є вичерпаним для застосування спеціальної конфіскації.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2, ч. 2 ст. 369-2 КК України, наявність у її власності нерухомого майна, колегія суддів вважає, що накладення арешту на нерухоме майно, а саме на: земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0147 у розмірі 1/2 частини, житловий будинок, літ. А-2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 15, за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі частки 1/2, буде відповідати вимогам п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При цьому, слід зазначати, що на стадії досудового розслідування вирішується лише питання про арешт такого майна, а остаточно питання про можливість його спеціальної конфіскації буде вирішено лише за результатами розгляду провадження по суті з урахуванням встановлених під час такого розгляду всіх обставин провадження.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою необхідно задовольнити клопотання слідчого в повному обсязі.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001294, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 серпня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 369-2 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням із прокурором Запорізької окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001294, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 серпня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 369-2 КК України задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження на майно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0147 у розмірі 1/2 частки;

- житловий будинок, літ. А-2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 15, за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі частки 1/2

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4