Справа № 308/5105/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000503 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням у кримінальному провадженні за №0000503 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, у якому просить накласти арешт на речі, які були вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у сумі 600 Євро, купюрами по 100 євро з серійними номерами: VA, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , документація на іноземній мові на 181 аркушах та блокнот зеленого кольору з маркуванням «Aprofond 2024» із чорновими записами на іноземній мові, два реєстраційні свідоцтва до автомобілів: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 та пакет мобільного оператора «Vodafone» з номером « НОМЕР_8 », банківська картка «Otpbank» № НОМЕР_9 .

Клопотання надійшло на адресу суду 21 березня 2024 року поштовими засобами зв`язку. Згідно відмітки на поштовому конверті клопотання здано на пошту 19.03.2024 року.

Клопотання обґрунтовано тим, що Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до ОСОБА_4 у невстановлений час, але не пізніше 01 лютого 2024 року у невстановленому місці, переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків від вербування та переміщення людей, з метою їх сексуальної експлуатації, заздалегідь знаючи та розуміючи, що вказані дії є незаконними та несуть за собою кримінальну відповідальність, керуючись метою вчинення злочинів, спрямованих на порушення конституційних прав людини - особисту волю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вступив у попередню змову з іншими невстановленими особами, з метою вчинення особливо тяжких злочинів, які полягали у вербуванні осіб жіночої статі на території Закарпатської області, їх переміщенні за кордон до Королівства Камбоджа, з метою сексуальної експлуатації у формі надання сексуальних послуг.

Так, 01 лютого 2024 року близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_4 , діючи умисно за попередньою змовою з невстановленою особою, реалізовуючи умисел, направлений на вербування людини, вчинене з метою експлуатації, за допомогою мобільного зв`язку, запропонував ОСОБА_5 високооплачувану роботу за кордоном, та запропонував зустрітися для обговорення інших деталей щодо даної роботи.

03 лютого 2024 року близько 11 години 00 хвилин близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_4 , реалізовуючи свій умисел направлений на вербування, зустрівся за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_5 , де знаючи, що остання перебуває у скрутному матеріальному становищі, здійснював переконання щодо доцільності та вигідності заняття проституцією на території країн Азії, гарантував гідні умови проживання, харчування, дотримання прав та інтересів, їх охорону та високу заробітню плату та вмовив її при наступній зустрічі прибути разом з ОСОБА_6 .

Після чого, 21 лютого 2024 року близько 15 години 10 хвилин ОСОБА_4 , продовжуючи свій умисел направлений на вербування, зустрівся за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 де продовжував запевняти останніх про гідні умови праці, забезпечення безкоштовного переміщення та оплати авіаквитків. ОСОБА_4 надав вказівку останнім надіслати йому особисті фотографії в одязі і в купальнику та заповнити анкету про ріст, вагу, сімейний стан, кількість дітей, володіння мовами, дату закінчення строку дії паспорта, з якої країни можуть здійснювати виліт на літаку та дату можливого виліту.

Після чого 28 лютого 2024 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_4 , продовжуючи свій умисел направлений на вербування, зустрівся за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 де почав демонструвати на своєму мобільному телефоні останнім відеозаписи та фотографії з нібито місця роботи, а саме: готельні номера для проживання, меню харчування, місця надання послуг сексуального характеру тощо, та запевнив, що її чекають гарні апартаменти, умови проживання, а її клієнтами будуть порядні люди, у зв`язку з чим остання буде почувати себе у повній безпеці. Тоді ж ОСОБА_4 повідомив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будуть працювати в Королівстві Камбоджа, однак для цього йому необхідно надіслати скан-копії паспортів громадянина України для виїзду за кордон, для подальшого виготовлення візи.

Так, 03 березня 2024 року близько 18 години 20 хвилин ОСОБА_4 в додатку «Viber» надіслав ОСОБА_6 аудіо-повідомлення, в якому пояснив, що відповідальність за поїздку він залишає за собою, тим самим запевнив потерпілу ОСОБА_6 в безпеці вищевказаної праці.

Для того, щоб ОСОБА_6 виявила бажання виїхати на роботу за кордон ОСОБА_4 повідомляв інформацію про можливість хорошого, без проблемного і забезпеченого життя, якого можна легко досягнути заробляючи значні суми грошей, працюючи повією за кордоном, таким чином впливав на її свідомість, намагаючись викликати у неї інтерес до зайняття проституцією та отримати від ОСОБА_6 згоду на таку діяльність, тобто вербував її для експлуатації у сфері надання оплатних сексуальних послуг у Королівстві Камбоджа.

Після чого, 05 березня 2024 року близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_4 в додатку «Viber» надіслав ОСОБА_6 аудіо-повідомлення, в якому знову наголосив, що йому необхідно скан-копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон, для подальшого виготовлення візи та необхідність надати фотографії потерпілої ОСОБА_6 .

Так, 11 березня 2024 року близько 11 години 16 хвилин, після отримання вищезазначеного, ОСОБА_4 в додатку «Viber» надіслав ОСОБА_6 електронний документ, який являється візою в Королівство Камбоджу (Kingdom of Cambodia).

Того ж дня близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_4 в додатку «Viber» надіслав ОСОБА_6 аудіо-повідомлення, в якому пояснив, що вже придбав авіаквиток на 18.03.2024 до Королівства Камбоджа та наголосив на тому, що ОСОБА_6 в такому разі вже повинна здійснити поїздку, так як всі необхідні документи готові.

Після цього, 14 березня 2024 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_4 в додатку «Viber» надіслав ОСОБА_6 електронний документ, який являється авіаквитком на літак до Королівства Камбоджа, тим самим забезпечив можливість переміщення потерпілої за кордон з метою сексуальної експлуатації та надав вказівку роздрукувати його. Тоді ОСОБА_4 . повідомив потерпілій ОСОБА_6 про те, що в період часу з 01 години 00 хвилин по 03 годину 00 хвилин 18 березня 2024 року він приїде на власному автомобілі до м. Ужгород, де зустрінеться з нею та здійснить її переміщення через державний кордон України, забезпечить її вчасне прибуття до аеропорту в м. Відень де передасть її невстановленій особі, для подальшого виліту в Королівство Камбоджа.

Після цього, реалізуючи всій протиправний умисел, спрямований на переміщення людини та передання третім особам з метою експлуатації 18 березня 2024 року близько 02 години 12 хвилин за адресою: АДРЕСА_3 за допомогою автомобіля марки Renault моделі «Master» д.н.з. НОМЕР_10 запросив ОСОБА_6 до автомобіля та цього ж дня близько 08 години 25 хвилин здійснив виїзд через КПП «Косино», що за адресою: АДРЕСА_4 разом з ОСОБА_6 де був затриманий працівниками поліції.

18.03.2024 вході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено: грошові кошти у сумі 600 Євро, купюрами по 100 євро з серійними номерами: VA, VA, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR 1051538; документація на іноземній мові на 181 аркушах та блокнот зеленого кольору з маркуванням «Aprofond 2024» із чорновими записами на іноземній мові, які упаковано до спец. пакету НПУ №SUD 4011178; два реєстраційні свідоцтва до автомобілів: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 та пакет мобільного оператора «Vodafone» з номером « НОМЕР_8 », які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR 1051540; банківська картка «Otpbank» № НОМЕР_9 , яку упаковано до спец. пакету НПУ СУ №PSP 2027412.

Прокурор вказує, що вказані вище виявлені та вилучені предмети визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні так як вони могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, були знаряддям вчинення злочину і з ними в подальшому будуть проводитись слідчі дії.

Вилучені реєстраційні свідоцтва до автомобілів: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 мають значення для кримінального провадження, а також для встановлення всіх обставин вчинення злочину, які мають суттєве значення для повного, всебічного здійснення досудового розслідування. За допомогою вказаних автомобілів ОСОБА_4 міг здійснювали аналогічні кримінальні правопорушення.

Вилучені грошові кошти мають значення для кримінального провадження, так як вони могли бути отримані за незаконну діяльність пов`язану з вербуванням, переміщенням людини з метою експлуатації. На вилучені банківські картки могли надходити грошові кошти за таку протиправну діяльність як з території України так із-закордону.

Вилучена документація на іноземній мові на 181 аркушах та блокнот зеленого кольору з маркуванням «Aprofond 2024» із чорновими записами можуть містити на собі інформацію щодо вчинення кримінального правопорушення, процеси виготовлення візи для ОСОБА_6 узгодження з іншими невстановленими особами щодо сексуальної експлуатації потерпілої тощо.

Прокурор зазначає, що у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна, зокрема, допускається з метою: забезпечення збереження речових доказів.

Прокурор будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду клопотання про арешт майна, у судове засідання не з`явився. При цьому, подав заяву, відповідно до змісту якої просив розглянути клопотання про арешт майно без його участі.

Власник тимчасово вилученого майна у судове засідання не з`явився, при цьому, згідно ч.1 ст.172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до ч.4 ст.107 КПК України, у зв`язку з неприбуттям учасників судового провадження фіксування кримінального провадження в суді технічними засобами не здійснювалося.

Згідно ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе лише якщо: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно змісту ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Слідчим суддею встановлено, що Ужгородським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000503 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Із долученого до матеріалів клопотання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000503 від 07.02.2024 року слідує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні розпочато за фактом того, що громадянин України ОСОБА_7 у змові із громадянином ОСОБА_8 разом з іншими невстановленими особами вчиняють дії пов`язані з торгівлею людьми, зокрема громадяни ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вербують двох мешканок міста Ужгород ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з подальшим вивозом їх до країн Європейського Союзу з метою сексуальної експлуатації.

З протоколу обшуку від 18.03.2024 року слідує, що огляд був проведений слідчим СВ Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_11 в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 09 год. 05 хв. по 10 год. 46 хв. та в ході огляду було виявлено та вилучено: грошові кошти у сумі 600 Євро, купюрами по 100 євро з серійними номерами: VA, VA, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR 1051538; документація на іноземній мові на 181 аркушах та блокнот зеленого кольору з маркуванням «Aprofond 2024» із чорновими записами на іноземній мові, які упаковано до спец. пакету НПУ №SUD 4011178; два реєстраційні свідоцтва до автомобілів: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 та пакет мобільного оператора «Vodafone» з номером « НОМЕР_8 », які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR 1051540; банківська картка «Otpbank» № НОМЕР_9 , яку упаковано до спец. пакету НПУ СУ №PSP 2027412.

Постановою старшого СВ Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_12 від 18.03.2023 року вказані вище вилучені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000503 від 07.02.2024 року.

Зазначене майно є тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Відповідно до положень ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна подано у визначений ч.5 ст.171 КПК України строк.

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Метою поданого клопотання про арешт майна слідчий визначив збереження речових доказів

Частиною 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами, відповідно до ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

В ч.2 ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів клопотання огляд за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті якого було вилучено майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відбулося до постановлення ухвали слідчого судді та без добровільної згоди особи, яка ним володіє.

Із автоматизованої системи документообігу суду «Д3» слідує, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2024 року справа № 308/5105/24 (1-кс/308/1723/24) відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_12 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000503 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, про надання дозволу на проведення обшуку.

Оскільки слідчим суддею було відмовлено у задоволенні клопотання про обшук, тому встановлені внаслідок такого огляду (обшуку) докази, а ними є речі, які є предметом розгляду клопотання про арешт майна, відповідно до вимог ч. 3 ст.233 КПК України слід вважати недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому ст.255 цього Кодексу.

Статтею 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий суддя зазначає, що визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною умовою для накладення на нього арешту.

За таких підстав, враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що слідчий не довів необхідність арешту майна з метою збереження його як речового доказу, оскільки вилучення вказаного майна відбулось з порушенням норм процесуального права і таке майно є недопустимим доказом по даному кримінальному провадженню.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Необхідності накладення арешту на вказане майно з інших підстав, ніж забезпечення збереження речових, доказів слідчий у клопотанні не зазначав.

Відповідно до положень ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, доводи клопотання про арешт майна слідчий суддя вважає необґрунтованими, а правові підстави для його застосування недоведеними, у зв`язку із чим приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Керуючись ст.ст. 169,170-173, 309, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000503 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, про арешт майна, - відмовити.

Повернути тимчасово вилучене майно особі, у якої воно було вилучено.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1