Справа № 750/9476/23
Провадження № 1-кп/750/89/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

з участю: секретаря

судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку спеціального судового провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000430 від 01 вересня 2022 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, раніше не судимої,

обвинуваченої за ч. 5 ст. 111-1 КК України

В С Т А Н О В И В :

Статтями 1-3, 6 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 17, 19, 65, 68 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього українського народу. На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом, не допускається розташування іноземних військових баз. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У порушення п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX) президент, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ спланували, підготували і розв`язали агресивний воєнний конфлікт проти України, а саме - віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил РФ на територію України.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут ООН, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН), до складу якої входять Україна, РФ та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав і резолюціями № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14.12.1974 № 3314 (XXIX) серед іншого визначено ознаки агресії: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканості чи політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН. Актом агресії, незалежно від оголошення війни, вважається будь-яка з таких дій:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії. Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав закріплені у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року, який визнається Україною та РФ.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Статтями 1, 2, 5 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

Відповідно до ст.ст. 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 6 травня 2014 року тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та закони України, а також міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України згідно принципів та норм міжнародного права.

Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав. За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Датою початку тимчасової окупації РФ окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими з 20 лютого 2014 року, окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими починаючи з 7 квітня 2014 року.

Відповідно до п. п. 6, 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 6 травня 2014 року, окупаційна адміністрація РФ - сукупність державних органів і структур РФ, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних РФ самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг. Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Агресія проти України» A/RES/ES-11/1 від 2 березня 2022 року та Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визнано, що Російська Федерація вчинила агресію проти України, порушивши базові норми ООН, тобто є державою - агресором, і якою від РФ вимагається припинити збройну агресію проти України, включаючи також деокупацію Криму та Донбасу, негайно повністю та безумовно вивести всі свої збройні сили з території України в межах її міжнародно визначених кордонів.

Військовослужбовці збройних сил РФ 24.02.2022 шляхом збройної агресії із застосуванням зброї та військової техніки здійснили незаконне повномасштабне військове вторгнення на територію України через державні кордони України, розпочали ведення агресивних військових дій проти України, здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення для держави і у такий спосіб здійснили тимчасову окупацію частини території України.

З метою протидії збройній агресії 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію РФ проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений, прийнятим Верховною Радою України, Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ. Термін дії воєнного стану неодноразово продовжувався. Таким чином, у період з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 по теперішній час на всій території України введено та діє правовий режим воєнного стану, що пов`язано із розв`язанням РФ військової агресії проти України та веденням повномасштабних бойових дій на території України.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована РФ територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур РФ, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних РФ самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Відповідно до ст. 42 «Положення про закони і звичаї війни на суходолі IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі» від 18 жовтня 1907 року, ратифікованої Україною 24.08.1991, територія визнається окупованою якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника. Окупація поширюється лише на ту територію, де така влада встановлена і здатна виконувати свої функції.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.05.2022 № 100 внесені зміни до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 та викладено нову редакцію переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 24 травня 2022 року. Відповідно до зазначеного переліку Білокуракинська селищна територіальна громада Сватівського району Луганській області перебуває під тимчасовою окупацією та в оточенні (блокуванні) з боку Російської Федерації та незаконних збройних формувань так званої «Луганської Народної Республіки (далі - ЛНР)».

У період з 24.02.2022 та по теперішній час більшу частину території Луганської області захоплено військовослужбовцями збройних сил РФ, що знаходиться під тимчасовою окупацією держави - агресора.

Окупаційні війська РФ, так званої «ЛНР», незаконними збройними формуваннями захопили територію Білокуракинської територіальної громади Сватівського району Луганської області 05 березня 2022 року. При цьому, незаконно створили та організували роботу структурного підрозділу окупаційної адміністрації, підконтрольну державі-агресору (РФ), так звану адміністрацію Білокуракинського району Луганської Народної Республіки, мовою оригіналу «Администрация Белокуракино Луганской Народной Республики».

У березні 2022 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, що розпочалась 24.02.2022 близько 04 годині 30 хвилин повномасштабним агресивним російським військовим вторгненням на територію України, перебуваючи на території с. Курячівка Сватівський район Луганської області, маючи умисел на зайняття посади в окупаційній адміністрації та реалізуючи його, вступила у злочинну змову з окупаційними військами РФ та представниками так званої «ЛНР». Злочинна змова полягала в отриманні ОСОБА_5 від окупаційної влади пропозиції на зайняття посади в окупаційній адміністрації Білокуракинського району Луганської Народної Республіки так званого «завідувача відділу із життєзабезпечення с. Курячівка адміністрації Білокуракинського району ЛHP», на яку остання надала добровільну згоду.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у березні 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, перебуваючи на території с. Курячівка Сватівського району Луганської області, зі своїх особистих мотивів та бажання обійняти посаду в окупаційній адміністрації держави-агресора, погоджуючись на пропозицію представників держави-агресора та представників незаконних збройних формувань так званої «ЛНР», добровільно обійняла посаду директора так званого «завідувача відділу із життєзабезпечення с. Курячівка адміністрації Білокуракинського району ЛНР» (мовою оригіналу «заведующего сектором по обеспечению жизнедеятельности села Курячевка администрации Белокуракинского района ЛНР»), тобто посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в окупаційній адміністрації держави-агресора - Російської Федерації, створеній на тимчасово окупованій території, а саме у АДРЕСА_2 .

Обвинувачена ОСОБА_5 була завчасно повідомлена стороною обвинувачення в установленому законом порядку (стаття 297-5 КПК України) про розпочате стосовно неї кримінальне провадження, складання повідомлення про підозру, направлення обвинувального акта до суду, про зміст основних процесуальних рішень, прийнятих стороною обвинувачення, шляхом розміщення повісток про виклик та основних процесуальних рішень на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» та в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження Урядовому кур`єрі.

Обвинувачена ОСОБА_5 була також завчасно в установленому законом порядку (стаття 323 КПК України) повідомлена про дату час та місце проведення підготовчого судового засідання та судових засідань, про прийняті процесуальні рішення шляхом розміщення повісток про виклик обвинуваченої та інформації про прийняті процесуальні рішення на офіційному веб-сайті Деснянського районного суду м. Чернігова та в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження Урядовому кур`єрі.

До участі у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування і судового провадження з 17 травня 2023 року був залучений захисник - адвокат ОСОБА_4 для представництва інтересів обвинуваченої ОСОБА_5 .

Таким чином, стороною обвинувачення в повній мірі здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченої ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя.

Аналіз наявних в матеріалах справи документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_5 до слідчого (прокурора) та суду, направлених їй повідомлень з приводу її прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що обвинувачена мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, вона отримала чи мала би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мала можливість бути обізнана із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачена мала право під час судового провадження на передбачені законодавством гарантії.

З урахуванням наведеного суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , яка повинна знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою вона не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про її наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченої від правосуддя необхідно оцінювати як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченої, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за її відсутності. Суд прискіпливо оцінює кожний поданий доказ обвинувачення, а поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Винуватість ОСОБА_5 підтверджується наданими прокурором та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами:

-протоколом огляду від 02.09.2022 публікацій, фото та відеоматеріалів сторінки соціальних спільнот в мережі Інтернет, під час якого виявлено сайт під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де 30.08.2022 розміщено публікацію під назвою «День села в Курячевке». У вказаній публікації зазначено інформацію про те, що на святкуванні присутня завідуюча сектором життєдіяльності села Курячевка ОСОБА_5 ;

-протоколом огляду від 09.09.2022 за участю свідка ОСОБА_6 , де в присутності свідка переглянуто публікацію за 30.08.2022 під назвою «День села в Курячевке» в мережі Інтернет на сайті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якій розміщено фотоматеріал з інформацією про присутність святкуванні завідуючої сектором життєдіяльності села Курячевка ОСОБА_5 . Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.09.2022, свідок ОСОБА_6 впізнає ОСОБА_5 , як свою знайому, яка перейшла на бік ворога та добровільно зайняла адміністративну посаду;

-протоколом огляду від 09.09.2022 за участю свідка ОСОБА_7 , де в його присутності переглянуто публікацію за 30.08.2022 під назвою «День села в Курячевке» в мережі Інтернет на сайті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якій розміщено фотоматеріал з інформацією про присутність святкуванні завідуючої сектором життєдіяльності села Курячевка ОСОБА_5 . Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.09.2022, свідок ОСОБА_7 впізнає ОСОБА_5 , як свою знайому, яка перейшла на бік ворога та добровільно зайняла адміністративну посаду;

-протоколом огляду від 14.09.2022 за участю свідка ОСОБА_8 , де в його присутності переглянуто публікацію за 30.08.2022 під назвою «День села в Курячевке» в мережі Інтернет на сайті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якій розміщено фотоматеріал з інформацією про присутність святкуванні завідуючої сектором життєдіяльності села Курячевка ОСОБА_5 . Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.09.2022, свідок ОСОБА_8 впізнає ОСОБА_5 , як особу, з якою знайомий особисто, яка перейшла на бік ворога та добровільно зайняла адміністративну посаду;

-протоколом огляду від 04.02.2024 за участю свідка ОСОБА_9 , де в його присутності переглянуто публікацію за 30.08.2022 під назвою «День села в Курячевке» в мережі Інтернет на сайті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якій розміщено фотоматеріал з інформацією про присутність святкуванні завідуючої сектором життєдіяльності села Курячевка ОСОБА_5 . Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.02.2024, свідок ОСОБА_10 впізнає ОСОБА_5 , як свою знайому, яка перейшла на бік ворога та добровільно зайняла адміністративну посаду;

-протоколом огляду від 18.01.2023 переглянуто Інтернет-сайт під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де міститься публікація з «Указами главы Луганской народной республики», під час перегляду якої зафіксовано факт створення на тимчасово окупованих територіях України 03.03.2022 незаконного органу влади адміністрації Білокуракинського району так званої ЛНР;

-протоколом огляду від 02.05.2023, проведеного за участі спеціаліста з вищою освітою за спеціальністю «Кібербезпека», під час якого оглянуто веб-сайт під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », де публікуються новини незаконно утвореного на тимчасово окупованих територіях України органу влади. Так, у публікації від 30.08.2022 під назвою «День села в Курячевке» зазначена інформація про присутніх на заході осіб, зокрема, завідуючої сектором життєдіяльності села Курячевка ОСОБА_5 . Також переглядом фотознімків до даної публікації зафіксовано факт відображення на них чоловіків та жінок, серед яких в рожевому брючному костюмі, у кофті світлого кольору, взута у білі кросівки, з короткою зачіскою, тримає в руках пакунок жінка зовні схожа на ОСОБА_5 .

Неможливість проведення допиту обвинуваченої жодним чином не впливає на повноту судового розгляду і на переконання суду щодо доведеності «поза розумним сумнівом» винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину, оскільки сукупність безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів прямо і опосередковано свідчить про вчинення нею інкримінованого злочину.

Аналізуючи в сукупності надані сторонами кримінального провадження та перевірені в судовому засіданні докази, які узгоджуються між собою, суд за вказаних обставин визнає доведеною винуватість та правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Вищенаведені докази спростовують доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_5 про відсутність у справі належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження добровільного зайняття обвинуваченою посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в окупаційній адміністрації держави-агресора.

При призначенні ОСОБА_5 певного виду та міри покарання в межах, встановлених санкцією статті, за якою вона засуджується, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до тяжкого, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченої та спричинені наслідки.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану.

Призначаючи обвинуваченій покарання слід ураховувати, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного й відображають його посткримінальну поведінку як прояв ставлення до скоєного.

Враховуючи підвищену суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченою злочину проти основ національної безпеки України, що посягає на захист життєво важливих інтересів громадян, суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави та дані про особу винної, відсутність обставин, що пом`якшують та обставину, що обтяжує покарання і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що конкретні обставини кримінального правопорушення та наведені вище дані про особу обвинуваченої, її ставлення до скоєного нею дають підстави застосувати до ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції статті, за якою вона засуджується, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та з конфіскацією майна, що відповідає меті покарання за ст. 50, ст. 65 КК України.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні не порушувалося.

Керуючись ст. ст. 323, 368, 370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватою за ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити їй покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією усього майна, що є її особистою власністю.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу її фактичного затримання при виконанні вироку.

Скасувати арешт з майна ОСОБА_5 , накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.06.2023, а саме, автомобіля ГАЗ-САЗ, 4509, діючий номерний знак: НОМЕР_1 , 1994 року випуску, унікальний код (VIN): НОМЕР_2 ; автомобіля ВАЗ, НОМЕР_3 , діючий номерний знак: НОМЕР_4 , 2006 року випуску, унікальний код (VIN): НОМЕР_5 ; земельної ділянки із кадастровим номером: :11:003:0135, площею 1,7272 га.

Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному вебсайті суду.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Чернігова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1