Справа №766/1444/24
н/п 1-кп/766/2378/24
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні клопотання

про повернення обвинувального акту

28.06.2024 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора ( в режимі відеоконференції): ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника (в режимі відеоконференції): ОСОБА_5

під час відкритого підготовчого судового засідання в залі суду м. Херсона з розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000066 від 14.08.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, розглянувши клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту, -

в с т а н о в и в:

30.01.2024 до Херсонського міського суду Херсонської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000066 від 14.08.2023 відносно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, який 30.01.2024 внаслідок автоматизованого розподілу передано в провадження судді ОСОБА_1 .

Так, під час підготовчого судового засідання захисником ОСОБА_5 було заявлено клопотання про повернення обвинувального акту, в обґрунтування якого зазначено що обвинувальний акт серед іншого повинен містити відомості щодо анкетних даних кожного потерпілого, проте обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 відповідної інформації не містить. Навпаки в обвинувальному акті зазначено, що у кримінальному провадженні потерпілі відсутні, хоча ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який за своєю конструкцією передбачає наявність потерпілих. Вважає, що відсутність в обвинувальному акті відомостей про осіб, яким завдано шкоди, не можливо стверджувати про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

Крім викладеного захисник вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, в якому б були відображені всі обставини, передбачені ст. 91 КПК України та розкрита правова кваліфікація дій ОСОБА_4 , а міститься лише виклад фактичних обставин, які встановлені під час досудового розслідування та вказівку на підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

Також вважає, що в обвинувальному акті допущене протиріччя та неконкретність, оскільки в обвинувальному акті у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими зазначено, що облік військовослужбовців, які перебувають на лікуванні за межами військової частини у військових та цивільних закладах охорони здоров`я, ведеться у службі персоналу штабу військової частини, проте у статтях Статуту, на які посилається орган досудового розслідування не закріплено право начальника медичної служби самостійно направляти хворого на лікування за межі дислокації військової частини, так як і не закріплено обов`язку проводити контроль та доповідати про закінчення лікування та повернення чи не повернення військовослужбовця до частини. При цьому в обвинувальному акті не зазначено яке відношення начальник медичної служби має до нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди. Не конкретизовано в обвинувальному акті чи має начальник медичної служби відношення до складання документів, на підставі яких проводиться нарахування і виплата грошового забезпечення та додаткових виплат.

З огляду на викладене, на переконання захисника обвинувальний акт не є належним та допустимими процесуальним документом, який складений відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника, та вважав за доцільне повернути обвинувальний акт з підстав зазначених в клопотанні останньої.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам визначеним діючим кримінально процесуальним законом. Зауваження захисника не заслуговують на увагу, оскільки вимоги ст. 291 КПК України жодним чином не порушено. Потерпілі ж до кримінального провадження залучаються лише у разі надходження відповідної заяви, проте під час досудового розслідування жодна особа про відповідне право не заявила, що у свою чергу не покладає на орган досудового розслідування обов`язок щодо залучення потерпілої особи. Сторона обвинувачення зі свого боку інформувала командира військової частини щодо наявності ознак кримінального правопорушення в діях ОСОБА_4 , проте не зважаючи на викладене з жодними заявами військова частина не зверталась.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення обвинувального акту, враховуючи таке.

У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти серед іншого і рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу (п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Частиною 4 ст. 291 КПК України визначено, що до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Отже можна зробити висновок про те, що підставами для повернення обвинувального акту є його невідповідність саме зазначеним нормам, які розширеному тлумаченню не підлягають.

У контексті викладеної вище норми можна зробити висновок про те, що саме на прокурора покладається обов`язок викладення фактичних обставин справи в тому об`ємі, який на переконання останнього був встановлений та доведений під час досудового розслідування. Тому заперечення захисника в цій частині на увагу не заслуговують, оскільки є лише його суб`єктивною оцінкою та формою незгоди зі сформульованим та пред`явленим в подальшому ОСОБА_4 обвинуваченням.

Викладені заперечення та оцінка доказів, зібраних під час проведення досудового розслідування, не можуть бути предметом розгляду судом в стадії підготовчого судового засідання, оскілки остання передбачає лише вчинення ряду дій, направлених на підготовку до судового розгляду, під час якого з урахуванням принципу змагальності сторони будуть доводити свою позицію, або спростовувати позицію протилежної сторони по справі. Відповідно суд не наділений повноваженнями надавати оцінку тим доказам, які не були ним безпосередньо досліджені.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України). Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок. Положення цієї частини не поширюються на провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення) ч. 7 ст. 55 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених. У свою чергу ст. 425 КК України відповідно до вимог зазначеної норми не відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, а відповідно і відсутній обов`язок щодо можливості розпочати кримінальне провадження лише за наявності відповідної заяви потерпілої особи.

Зі змісту п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, повернення обвинувального акта у підготовчому судовому засіданні можливе виключно з підстав невідповідності вимогам цього Кодексу, для ухвалення такого рішення суд має встановити невідповідність форми чи змісту обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України.

Оскільки п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акта як право, а не обов`язок суду, то підставою для такого повернення не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акта вимогам КПК.

З метою недопущення порушення рівності сторін у кримінальному провадженні, суд перевіряє обвинувальний акт та повертає його для доопрацювання прокурору тільки у разі встановлення таких обставин, без усунення яких даний акт неможливо призначити до розгляду. Обвинувальний акт, в якому сформульовано обвинувачення щодо ОСОБА_4 містить відомості щодо встановлення фактичних обставин справи, відомості про особу, яка, на переконання сторони обвинувачення, вчинила правопорушення, узгоджено нормами кримінального закону з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого, зазначено про розмір шкоди. Фактично стороною обвинувачення здійснено дії, які ними вважались необхідними, а тому посилання сторони захисту на відсутність обов`язкових елементів у обвинувальному акті, відомостей про фактичні обставини вчинення злочину, які свідчать про відсутність основних елементів його складу, наявності неточностей, суперечливої інформації, що суттєво ускладнює його сприйняття, розуміння і кваліфіковану оцінку та, відповідно, порушує право на захист від звинувачень, можливо буде підтвердити або спростувати виключно під час дослідження доказів у ході судового розгляду.

Незазначення стороною обвинувачення потерпілого у даному обвинувальному акті не може свідчити про його не встановлення або його не існування взагалі, як і не може свідчити про відсутність або наявність завданої шкоди. Потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально. Відсутність процесуальної фігури потерпілого у даному кримінальному провадженні, цивільного позову або цивільного позивача не є підставою для повернення обвинувального акта.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що обставини про які було зазначено захисником не можуть бути розцінені як беззаперечні для повернення обвинувального акту з розумінні вимог ст. 314 КПК України, а тому підстав для задоволення заявленого клопотання не вбачається.

Керуючись ст. ст. 290, 291, 314-315, 371, 372, 376 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000066 від 14.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя: ОСОБА_6