Справа № 348/609/23
Провадження № 11-кп/4808/229/24
Категорія ч.4 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франкі вського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000022 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.07.2021 до покарання, призначеного за даним вироком, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

У строк відбування покарання зараховано строк затримання та строк тримання ОСОБА_9 під вартою, а саме: період з 23.01.2023 до 21.03.2023 включно.

Строк дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.01.2023 приблизно о 08.45 годині ОСОБА_9 перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , умисно, з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану, таємно викрав гаманець темно-коричневого кольору, де знаходилися гроші у розмірі 5000,00 гривень, який належить ОСОБА_10 , внаслідок чого потерпілій було завдано майнову шкоду у розмірі 5250,00 гривень. Такими діями, ОСОБА_9 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, а саме злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу. Просить змінити вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2024 року зпілстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання невідбуте за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.07.2021 року та призначити обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць.

В обґрунтування апеляційних доводів посилається на те, що з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільного відшкодування завданої шкоди, а також даних, які характеризують особу винного, а саме того, що обвинувачений негативно ставиться до вчиненого, поведінки обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, суд першої інстанції мав можливість призначити покарання ОСОБА_9 із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин та правильність кваліфікації дій обвинуваченого апеляційним судом не перевіряються.

В апеляційній скарзі захисник вказує на незаконність вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання і вважає його несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, його вік, сімейний стан, його стан здоров`я, обставини, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, та обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Суд також прийняв до відома висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_9 без позбавлення волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин у період іспитового строку, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавленням волі на строк п`ять років. Крім того, на підставі ст.71 КК України, частково приєднав до покарання, призначеного за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.07.2021 року та призначив остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо доводів захисника про наявність підстав для призначення ОСОБА_9 більш м`якого покарання, тобто із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, то колегія суддів не може погодитися з цим на підставі наступного.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021 року, частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями сторони захисту щодо необхідності визнання судом обставиною, яка пом`якшує покарання активне сприяння обвинуваченим розкриттю злочину.

Так, Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 року у справі № 263/15605/17 вказав, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Однак, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 жодних активних та ініціативних дій щодо розкриття вчиненого ним злочину не здійснював, самостійно до правоохоронних органів із зізнанням у вчиненні злочину не з`явився, був затриманий працівниками поліції, після чого лише визнав провину та не заперечував встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин. Зазначена обставина не може бути визнана активним сприянням у розкритті злочину, тобто такою, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив умисний тяжкий злочин в період іспитового строку, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при призначенні покарання необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено на забезпечення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення злочинів іншими особами.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, конкретних обставин кримінального провадження, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дають правових підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного покарання та необхідності його пом`якшення, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2024 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5