ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4795/23 Номер провадження 11-кп/814/1387/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурораОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, поданої

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою с. Яцине Путивльського р-ну Сумської обл., проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимою, засудженою в цьому провадженні -

15 червня 2022 року Кролевецьким районним судом Сумської області за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік обмеження волі.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_7 за час відбування покарання не довела своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 січня 2024 року та задовольнити подану нею заяву про умовно-дострокове звільнення її від відбування покарання. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що вона дотримується умов відбування покарання, належно ставиться до праці, бере участь у виконанні суспільно корисних робіт, має ряд захворювань, до затримання працювала на волонтерській кухні й допомагала ЗС України, брату, який є інвалідом ІІ групи, перебуває на лікуванні в медичному закладі й потребує піклування.

До початку судового засідання ОСОБА_7 направила клопотання про здійснення апеляційного розгляду за її відсутності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 15 червня 2022 року Кролевецьким районним судом Сумської області ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік обмеження волі, а саме за те, що вона 22 лютого 2022 року приблизно о 14 годині по АДРЕСА_2 . повторно таємно викрала з гаманця ОСОБА_8 належні останній грошові кошти в сумі 872 гривні (а.о.с.4).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженій визначено із 17 червня 2023 року, кінець цього строку 14 травня 2024 року (з урахуванням зарахованого строку направлення її в місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі, з розрахунку, що один день вказаного строку позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі).

Таким чином, наявні передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженою певної частини строку призначеного їй покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_7 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджена сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_7 за час відбування покарання заохочень і стягнень не мала, характеризується посередньо, працевлаштована підсобним робітником, до праці ставиться задовільно, поставлені завдання виконує не завжди якісно та вчасно, до виконання робіт із благоустрою установи не завжди ставиться добросовісно, у взаємовідносинах із іншими засудженими неконфліктна, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, але не завжди дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом колонії, визнає винуватість, розкаюється у вчиненому злочині, виконавчі листи про стягнення з неї відшкодувань не надходили, що підтверджується даними характеристик ДУ «Надержищинська виправна колонія (№65)» від 21 вересня, 01 та 26 грудня 2023 року, даних щодо виконавчого провадження (а.о.с.23-28, 36-41, а.с.п.11-17).

При цьому, за рішеннями комісії виправної колонії №19 від 21 вересня 2023 року, №22 від 01 грудня 2023 року через відсутність необхідного процесу виправлення засудженої було відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо останньої положень ст.ст.81, 82 КК України (а.о.с.34, 45). За висновками виправної колонії ОСОБА_7 не довела своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання (а.о.с.11-16, 36-41).

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що поведінка засудженої не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була посередньою. Ставлення ОСОБА_7 до праці також не завжди було сумлінним і належним.

Окрім того, засуджена раніше неодноразово звільнялась від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, проте це не призвело до позитивних змін у особі засудженої та свідчить про недієвість застосування до неї заходів звільнення від відбування покарання.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про досягнення ОСОБА_7 необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би доцільність звільнення її умовно-достроково від відбування покарання.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджена виправилась і в подальшому немає необхідності у відбуванні нею покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_9 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженої є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженої, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Тому, з огляду на викладене вище, доводи засудженої про наявність у неї брата, який потребує допомоги, її незадовільний стан здоров`я та здійснення нею волонтерської діяльності до затримання не свідчать про доведення ОСОБА_9 свого виправлення протягом відбування покарання в місці обмеження волі, не є доцільною та мотивованою підставою для задоволення поданої нею заяви про її умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому, на доводи ОСОБА_9 щодо її незадовільного стану здоров`я колегія суддів зазначає, що при встановленні захворювань, які перешкоджають виконанню покарання, за умови їх належного підтвердження, це слугує самостійною підставою для звільнення засудженої від відбування покарання відповідно до вимог ст.84 КК України і складає самостійний предмет дослідження та оцінки суду.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженої від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4