Справа № 504/3143/21
Номер провадження 1-кп/504/335/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 рокусмт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області:

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ;

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ;

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в с-щі Доброслав, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №0000796 від 22.04.2021 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Овідіополь Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працює на посаді водія, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

21.04.2021 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі тягача «Daf FT95 XF480», р/з НОМЕР_1 та напівпричепа «Krone SDP 27» р/з НОМЕР_2 , рухався по асфальтобетонному сухому дорожньому покриттю автодороги «Одеса-Миколаїв» Лиманського р-ну Одеської області на ділянці 53 км. + 150 м., на якій організовано двосторонній рух, проїзна частина має по одній основній та одній додатковій для розгону смузі для руху в обох напрямках, збоку м. Одеса в напрямку м. Миколаїв зі швидкістю 115 км/год., чим перевищив дозволену на даній ділянці автодороги швидкість руху - 90 км/год.

Рухаючись на вказаній ділянці автодороги, водій ОСОБА_9 вкрай уважним не був, за дорожньою обстановкою та її зміною постійно не слідкував, маючи об`єктивну можливість виявити, що невстановлений автопоїзд, який рухався попереду по смузі розгону та водій якого почав змінювати напрямок руху ліворуч в напрямку його смуги для руху, тобто дорожня обстановка зазнала змін та придбала явні ознаки наявності небезпеки, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автопоїзду, перед зміною напрямку руху не переконався в безпеці маневру, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, яка поділяє зустрічні напрямки руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де на лівому узбіччі скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat» р/з НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_11 , 1957 р.н., який рухався в зустрічному напрямку по своїй правій смузі проїзної частини.

В результаті дорожньо-транспортної події водій автомобіля «Volkswagen Passat» р/з НОМЕР_3 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми - масивного осаднення обличчя зліва, крововиливу в м`які тканини голови, крововиливу під м`яку мозкову оболонку правої лобової та скроневої часток, в ділянці стовбуру головного мозку та мозочка, кільцеподібного перелому кісток основи черепу; закритої травми тулубу - осаднення грудної клітки справа, перелому грудини в проекції поміж 2-м і 3-м ребрами, розтрощення 1-8 правих ребер поміж пригрудинною та передньою пахвовою лініями, переломів 2-7 правих ребр поміж задньою пахвовою та лопатковою лініями, переломів 3-6 лівих ребр по середній пахвовій лінії, переломів 2-9 лівих ребер по лопатковій лінії, забоїв, надривів та розривів легень, розривів печінки, крововиливів в ділянках судинних ніжок обох нирок; закритої травми кінцівок - садна в ділянці лівого ліктьового суглобу, множинних саден лівого передпліччя, множинних саден правої кисті, шість саден правого стегна, синця та садна в ділянці правого колінного суглоба, синця та садна правої гомілки, садна в ділянці лівого колінного суглоба, три садна лівої гомілки, закритого перелому обох кісток лівої гомілки. Смерть ОСОБА_11 настала від вказаних тілесних ушкоджень.

Пасажирка автомобіля «Volkswagen Passat» р/з НОМЕР_3 ОСОБА_5 , 2004 р.н., в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, множинних ран, гематом та саден обличчя, тулуба та кінцівок з наявністю множинних сторонніх тіл в області ран обличчя, травматичної екстракції 1, 2 зубів справа на верхній щелепі, перелому верхньої щелепи в області ложа 9 зуба та травматичної ампутації 8, 9 зубів (клінічно). Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

За встановлених судом обставин, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грубо порушив пункти: 1.2; п. 2.3 (б), п. 10.1; 11.3; 12.2; 12.6 (ґ); 12.9 (б) та вимоги дорожньої розмітки 1.1. Правил дорожнього руху України, а саме:

п 1.2 «В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів»;

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 11.3 «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу»;

п. 12.2 «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

п. 12.6 «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух із швидкістю:

ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.»;

п. 12.9 «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил».

Вищевказані порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_9 перебувають у прямому причиновому зв`язку із заподіянням наслідків у виді ушкодження здоров`я та смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинили смерть потерпілого.

22.04.2021 о 06:05 год. зареєстроване кримінальне провадження під №0000796 за ч. 2 ст. 286 КК України за обставинами кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_9 , на стадії роз`яснення судом змісту пред`явленого обвинувачення, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, проте не зміг розмежувати в якій саме частині обвинувачення він визнає себе винним, лише висловив жаль з приводу гибелі людини. В подальшому, після дослідження матеріалів кримінального провадження, під час його допиту, вказав, що вину у вчиненому правопорушенні він визнає повністю. Обвинувачений надав суду такі показання. Обвинувачениймає близько 10 років водійського стажу, раніше не був винуватцем у ДТП. 21.04.2021 року, обвинувачений здійснив розвантаження його транспортного засобу у м. Одесі та продовжив рух до м. Сум. Тягач обладнаний обмежувачем швидкості 90 км/год. В ході його руху, близько 20 год. 30 хв., цього дня, перед ним, рухалася вантажівка зерновоз, за якою рухався обвинувачений на своєму автомобілі. В подальшому, після проїзду виїзду з с. Кошари, праворуч від нього, здійснювала рух, у смузі розгону, ще одна вантажівка, типу, марки та особливостей якої він не пам`ятає. Обвинувачений, рухаючись із швидкістю приблизно 80 км./год., намагався випередити вказану вантажівку, та побачив, як вона почала виїжджати на його смугу руху. Рухаючись на спуск, обвинувачений, повернув руль ліворуч, щоб уникнути зіткнення із вантажним автомобілем, виїхав на зустрічну смугу руху, в якій, назустріч, рухався легковий транспортний засіб. Ближче до правого краю зустрічної смуги руху відбулося зіткнення із даним легковим автомобілем. В легковику була дитина та водій, який загинув. Обвинувачений повідомив, що виїхавши на зустрічну смугу руху, він порушив відповідні правила дорожнього руху, проте вказаному сприяв виїзд невстановленого слідством автопоїзда на смугу руху де перебував обвинувачений. Факт перевищення швидкісного режиму на цій ділянці дороги обвинувачений заперечував. При цьому, його рідні намагалися владнати ситуацію та примиритися з потерпілими, відвідували потерпілих у медичному закладі, пропонували допомогу, проте вказане виявилося безуспішним. Цивільна відповідальність його, як водія автопоїзда була застрахована. Обвинувачений вважає, що слідчий експеримент був проведений не об`єктивно, так як умови його проведення не були наближені до реальних. Слідчий не приймав його зауважень, щодо розташування транспортирних засобів в ході проведення слідчого експерименту.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, є повністю доведеною, стороною обвинувачення, наступними письмовими матеріалами, що досліджені судом, а саме:

протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.04.2021, проведеного у період часу з 23:55 год. 21.04.2021 по 03:15 год. 22.04.2021. Місце огляду - автодорога Одеса-Миколаїв 53км+150м. Оглядом встановлено місце ДТП, елементи вулиці, дороги; дані, щодо проїзної частини, сліди гальмування, локалізацію пошкоджень на транспортних засобах, а саме автопоїзді у складі тягача «Daf FT95 XF480», р/з НОМЕР_1 та напівпричепа «Krone SDP 27» р/з НОМЕР_2 та на автомобілі Volkswagen Passat р/з НОМЕР_3 . В ході огляду виявлено труп ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході огляду вилучено автомобілі - Volkswagen Passat та Daf з напівпричепом «Krone SDP 27». До протоколу огляду місця події додано схему ДТП, та фото таблицю, вказані документи підписані учасниками слідчої дії без зауважень;

протоколом додаткового огляду місця події проведеного у період часу з 13:05 по 15:02 год. 22.04.2021, яким встановлено сліди гальмування транспортних засобів, вилучено осип пластику та скла, державний номерний знак НОМЕР_3 .Сліди гальмування автопоїзда Daf FT95 XF480, р/з НОМЕР_1 з напівпричепом Krone SDP 27 р з НОМЕР_2 , мали місце на асфальтному покритті довжиною 74 м. та на узбіччі довжиною 7,9 м. До протоколу додано схему та фото таблицю, вказані документи підписані учасниками слідчої дії без зауважень;

протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 22.04.2021, відповідно якого о 05:00 год. 22.04.2021 затримано ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України;

висновком експерта №21-2587 від 24.05.2021 за результатами проведення автотехнічної експертизи технічного стану автопоїзду у складі сідлового тягача «Daf FT95 XF480» р.н. НОМЕР_1 , та напівпричепа «Krone SDP 27» р/з НОМЕР_2 , відповідно до якого проведені діагностичні дослідження свідчать про те, що органи управління сідлового тягача з напівпричепом (гальмова система, рульове керування, ходова частина та система освітлення), на момент події перебували в працездатному стані й могли виконувати задані функції по керуванню автопоїздом, а отже про відсутність технічних несправностей на досліджуваному автопоїзді, які могли б привести до втрати курсової стійкості та керованості даного транспортного засобу;

висновком експерта №1784 від 31.05.2023 за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлена поєднана травма голови, тулуба та кінцівок. Множинність, масивність, різноманіття, локалізація та механізм утворення ушкоджень свідчать про те, що ушкодження у ОСОБА_11 могли утворитися в результаті дорожньо-транспортної пригоди від дії частин всередині салону автомобіля. Всі тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 та зазначені у п. 1 (а,б,в) даного висновку, заподіяні одночасно при дорожньо-транспортній пригоді, по одному механізму, складають єдиний комплекс поєднаної травми і оцінюються у сукупності, за критерієм небезпеки для життя, згідно з и. 2.1.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, по відношенню до живих осіб, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень. Не виключається, що смерть ОСОБА_11 могла настати у період часу з 20:30 год. 21.04.2021 р. по 00:30 год. 22.04.2021 р.Смерть ОСОБА_11 настала від поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок у вигляді крововиливу під м`яку мозкову оболонку правої лобової та скроневої часток, в ділянці стовбуру головного мозку та мозочка, кільцеподібного перелому кісток основи черепу, перелому грудини в проекції поміж 2-м і 3-м ребрами, розтрощення 1-8-го правих ребер поміж пригрудинною та передньою пахвовою лініями, перелому 2-7-го правих ребер поміж задньою пахвовою та лопатковою лініями, перелому 3-6-го лівих ребер по середній пахвовій лінії, перелому 2-9-го лівих ребер по лопатковій лінії, розривів легень та печінки, закритого перелому обох кісток лівої гомілки.2 (4). При судово-токсикологічному дослідженні трупа ОСОБА_11 етиловий спирт не виявлений;

висновком експерта №21-5586 за результатами проведення автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля Volkswagen Passat» р/з НОМЕР_3 , відповідно якого проведені діагностичні дослідження свідчать про те, що органи управління автомобіля (гальмова система, рульове керування, ходова частина та система освітлення), на момент події перебували в працездатному стані й могли виконувати задані функції по керуванню даним автомобілем, а отже про відсутність технічних несправностей на досліджуваному автомобілі, які могли б привести до втрати курсової стійкості та керованості даного транспортного засобу;

актом судово-медичного дослідження №1868/1784 від 22.04.2021, відповідно до висновку якого при судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_11 1957 р.н. у крові етиловий спирт не виявлено;

протоколом проведення слідчого експерименту від 09.07.2021 за участю підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника з фото таблицею, згідно якого підозрюваний вказував на розташування керованого ним автопоїзда та вантажного автомобіля, що рухався в попутному напрямку, в т.ч. його місце знаходження, в момент зміни напрямку руху ліворуч. ОСОБА_9 вказав відстань, яку подолав невстановлений автопоїзд до моменту зміни напрямку руху, що становить 7,2 м. Також, ОСОБА_9 розташував автопоїзд попереду керованого ним автопоїзда, а також автомобіль білого кольору у зустрічному напрямку руху. Відстань між автопоїздом, яким керував ОСОБА_9 та автомобілем білого кольору, що рухався в зустрічному напрямку становила 120 м. Слідчим експериментом визначено кути нахилу та підйому дорожнього полотна. Протокол підписано учасниками провадження без зауважень;

висновком експерта №930 від 30.07.2021 за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_5 , 2004 р.н., відповідно якого у ОСОБА_5 були виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку; множинні рани, гематоми та садна обличчя, тулуба та кінцівок з наявністю множинних сторонніх тіл в області ран обличчя; травматична екстракція 1,2-го зубів справа на верхній щелепі, перелом верхньої щелепи в області ложа 9 зуба та травматична ампутація 8,9 зуба (клінічно). Вказані ушкодження спричинені дією тупих твердих та ріжучих предметів, якими могли бути частини салону легкового автомобіля, в тому числі зруйноване скло, в умовах ДТП (зіткнення автомобілів). Враховуючи дані медичної документації слід вважати, що ушкодження виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 21.04.2021 р. Перелічені ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс тілесних ушкоджень, і за критерієм тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день згідно п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості;

висновком експерта №21-2588 за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи механізму зіткнення автопоїзда у складі вантажівки «Daf FT95 XF480», р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа «Krone SDP 27» р.н. НОМЕР_2 з автомобілем Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_3 , відповідно якого, мала місце контактна взаємодія ударного характеру між рухомими в перпендикулярних напрямках сідловим тягачем таавтомобілем - між передньою частиною кузова автомобіля «Volkswagen Passat» та правою передньою частиною сідлового тягача «Daf FT95 XF480». В початковий момент взаємного контактування сідловий тягач та автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT» розташовувались таким чином, що кут між поздовжніми осями становив близько 125+5° спереду назад та з права на ліво, щодо продовжній висі сідлового тягачу «DAF FT95 XF480», та спереду назад та з ліва на право відносно продовжній висі автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT». Встановити експертним шляхом місце зіткнення автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», з сідловим тягачем « НОМЕР_4 », на проїзній частині, у вигляді геометричної точки, не надається можливим, у зв`язку з відсутністю достатньої слідової інформації, що характеризують напрямок та траєкторію руху автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», безпосередньо перед зіткненням в момент зіткнення та після зіткнення (відсутні сліди шин). Однак можливо стверджувати що зіткнення відбулось на проїзній частині автодороги «Одеса-Миколаїв», а саме біля правого краю проїзної частини смуги для руху транспортних засобів в бік м. Одеси, перед початком утворення осипу уламків деталей, які відокремилися від транспортних засобів в момент ДТП, виявлених і зафіксованих у схемі до протоколу огляду місця ДТП;

висновком експерта №21-3147 за результатами проведення автотехнічної експертизи обставин зіткнення автопоїзда у складі вантажівки «Daf FT95 XF480», р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа «Krone SDP 27» р.н. НОМЕР_2 з автомобілем Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_3 від 03.08.2021, відповідно якої, в умовах даної події згідно комплексу вихідних даних, швидкість руху автопоїзда у складі вантажівки, з напівпричепом, становила не менш (97,2 - 97.7) км./г. В даній дорожньо-транспортній ситуації та при заданих вихідних даних, водій автопоїзда у складі вантажівки та напівпричепа, повинен був діяти відповідно до вимог п.12.2, п.12.3, п.12.6 (ґ), п.12.9 (б) Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації та при заданих вихідних даних, водій автомобіля «Volkswagen Passat» р/з НОМЕР_3 , повинен був діяти відповідно до вимог п.12.2, п.12.3, п.12.6 (ґ), п.12.9(6) Правил дорожнього руху України;

висновком експерта № 21-4550/4599 за результатами проведення автотехнічної експертизи обставин зіткнення автопоїзда у складі вантажівки «Daf FT95 XF480», р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа «Krone SDP 27» р.н. НОМЕР_2 з автомобілем Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_3 від 16.08.2021, відповідно якого в умовах даної події згідно комплексу вихідних даних, швидкість руху автопоїзда у складі вантажівки Daf FT95 XF480, р/з НОМЕР_1 , з напівпричепом Krone SDP 27 р/з НОМЕР_2 становила не менш 115.0км./г. Наявність у водія автопоїзда технічної можливості знизити швидкість свого руху до швидкості руху невстановленого автопоїзду, належним виконанням вимог п. 12.6 (ґ), п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху без зміни напрямку свого руху, вказує на те, що з технічної точки зору, дії водія ОСОБА_9 по виїзду на зустрічну смугу, за умов наявності попереду автопоїзда-зерновозу, що обмежував видимість зустрічної смуги, по якій рухався автомобіль «Volkswagen Passat» р/з НОМЕР_3 , є не обґрунтованими. В даній дорожньо-транспортній ситуації, водій ОСОБА_9 , мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «Volkswagen Passat» р/з НОМЕР_3 , виконуючи вимоги п.10.1, п.11.3, п.12.2, п.12.6(ґ), п.12.9(6) Правил дорожнього руху України. В умовах даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen Passat» р/з НОМЕР_3 , не мав технічну можливість запобігти зіткненню з автопоїздом у складі вантажівки та напівпричепа, шляхом виконання вимог п.12.2, п.12.3, п.12.6 (ґ), п.12.9(б) Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації, водій ОСОБА_9 , мав технічну можливість запобігти зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat» р/з НОМЕР_3 , а тому з технічної точки зору в його діях вбачаються невідповідності вимогам п.10.1, п.11.3, п.12.2, п.12.6 (ґ), п.12.9(б) Правил дорожнього руху України, які перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події. В умовах даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen Passat» р/з НОМЕР_3 , не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автопоїздом у складі вантажівки Daf FT95 XF480, р/з НОМЕР_1 , та напівпричепа Krone SDP 27 р/з НОМЕР_5 , то з технічної точки зору в його діях невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події, не вбачається;

показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні повідомив, що є сином померлого ОСОБА_11 . Потерпілому відомо, що 21.04.2021 його батько разом зі своєю онукою, яка сиділа на задньому сидінні праворуч, в автомобілі Volkswagen, прямував з міста Миколаїв до м. Одеси. В ході поїздки відбулась ДТП. Потерпілий дізнався про ДТП від працівників поліції. Потерпілий приїхав на місце ДТП о 6 ранку, проте там вже нікого не було, на узбіччі лежав автомобільний бампер, номерний знак та якісь речі. Батька побачив на наступний день в бюро СМЕ. Цивільний позов потерпілий не заявляв. Повідомив про негативне ставлення до обвинуваченого, оскільки той жодного разу не зв`язувався з ним та не пропонував допомогу. У його племінниці ОСОБА_5 , внаслідок ДТП, суттєво пошкоджене обличчя, була зламана щелепа, їй зробили багато операцій, виривали зуби, є проблеми з оком, вона досі продовжує лікування. Племінниця важко переживала смерть свого дідуся;

показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка повідомила, що є дочкою померлого ОСОБА_11 . З телефону батька, їй зателефонували працівники поліції та повідомили про ДТП та про те, що її донька направлена в лікарню. Батько з онукою їхали з м. Харкова в м. Одесу. Потерпіла прибула до Одеської обласної дитячої лікарні, де знаходилась її дочка. Донька була в реанімації, в дуже важкому стані. Потерпіла просила призначити обвинуваченому найвищу міру покарання, оскільки він вибачень не приніс, жодних кроків для примирення не вживав. Цивільний позов підтримала;

показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка повідомила суд, що 21.04.2021 року, близько двадцятої години вечора, у вечірню пору доби, вона їхала із своїм дідусем ОСОБА_11 з АДРЕСА_2 потерпіла, з дідусем виїхали з ранку, цього дня, точного часу початку поїздки не пам`ятає. Потерпіла їхала на задньому правому пасажирському сидінні у салоні автомобіля. Під час руху, вони робили перерви на відпочинок. Ближче до м. Одеси, на ділянці дороги, яка є заокругленою, назустріч їм виїхала вантажівка. Інших транспортних засобів, окрім цієї вантажівки та транспортного засобу, в якій перебувала потерпіла, з дідусем, не було. Дідусь намагався притримати потерпілу, застосував гальмування, проте зіткнення з вантажним автомобілем не вдалося уникнути. Зіткнення відбулося на смузі руху якою рухалася потерпіла з дідусем. ЇЇ дідусь помер внаслідок ДТП, а вона отримала суттєві тілесні ушкодження. Від завданих травм потерпіла лікується та проходить реабілітацію і по даний час. На даний час це лише початок реабілітації. Потерпіла отримала травму яєчника, який розірваний, має травмовані органи зору, під повіками знаходяться залишки скла, шкірний покрив обличчя був пошкоджений. Потерпілій здійснювалось неодноразове хірургічне втручання. Обвинувачений жодної допомоги потерпілій не надавав. Безпосередньо після ДТП, до лікарні приходила дружина обвинуваченого та просила про те, щоб потерпіла забрала заяву, оскільки в обвинуваченого діти;

показаннями свідка ОСОБА_12 , щодо події ДТП, який повідомив суд, що у вечірній час їхав на автомобілі з дружиною з АДРЕСА_3 , заїхав в клубок пилу та побачив, як поперек узбіччя стояв вантажний автомобіль. Вантажний автомобіль був розташований на зустрічній смузі від свого напрямку руху. В кюветі у напрямку м. Одеси знаходився перевернутий легковий автомобіль, який лежав на даху. Свідок зупинився та пішов на місце ДТП, водій вантажного авто був у шоковому стані. Разом з водієм вантажівки, вони обоє намагались витягнути дівчинку та водія з легкового автомобіля. Дівчинка і водій знаходились біля лобового скла у салоні автомобіля. Свідок та водій вантажівки розбили заднє вікно, дістали речі, сидіння, і дівчинку, вона була при свідомості. Водій легкового авто був без свідомості та з наявними тілесними ушкодженнями, було зрозуміло що він не живий. Свідок повідомив, що запитував водія вантажного автомобіля, що сталось, на що він відповів, що його підрізали. На вказаній ділянці дороги дорожнє покриття хороше, погода того дня була сухою, дорога вільна. Свідок за обстановкою зрозумів, що вантажний автомобіль їхав в сторону м. Миколаїв, з цієї сторони є смуга для розгону, водій легкового авто рухався в сторону м. Одеси. Перед місцем зіткнення, на зустріч свідку жодні транспортні засоби не їхали;

показаннями свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що разом з ОСОБА_9 він приїхав на місце проведення слідчої дії та був залучений понятим при проведенні слідчого експерименту. Слідчий роз`яснив йому права та обов`язки понятого. Під час слідчої дії між ОСОБА_9 , його захисником та слідчим були конфлікти, тому, що слідчий не давав змоги виставити автомобілі так, як повідомляв ОСОБА_9 . ОСОБА_13 повідомив, що слідчий експеримент тривав більше двох годин, він допомагав слідчому робити заміри, дані яких вносились в схему та протокол. Свідок мав змогу ознайомитись з протоколом, однак наданий протокол не прочитав та підписав, жодних зауважень у протокол не заносив. На слідчій дії був і інший понятий, який також підписав протокол, чи вносились відомості до протоколу після підписання повідомити не міг, оскільки протокол не читав;

показаннями свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що дійсно він приймав участь у слідчій дії у цьому провадження, щодо обставин ДТП, проте деталей не пам`ятає. Свідок, в першій половині дня, їхав на вантажному автомобілі з причепом з м. Одеси, його зупинили працівники поліції та вказали, як йому слід розташувати його транспортний засіб. Чи підписував свідок будь-які документи, не пам`ятає.

Вищевказані докази є належними та допустимими доказами, обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми доказами винуватості ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення.

В ході судового розгляду, захисник зазначав про те, що обвинувальний акт не містить повної інформації про дорожні умови, а саме, що в напрямку руху міста Миколаїв станом на 22.04.2021 року, початок додаткової смуги не позначено дорожнім знаком 5.20.1 «Початок додаткової смуги». Кінець додаткової смуги не позначено дорожнім знаком 5.21.1 «Кінець додаткової смуги», також відсутня розмітка 1.19, яка попереджає про наближення до звуження проїзної частини. Також, обвинувальний акт не містить посилань на п. 10.3 ПДР України, згідно з яким у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортному засобу, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроюватися. Саме дії водія невстановленого автопоїзду, що полягали у невиконанні п. 2.10 ПДР, внаслідок чого обвинувачений вимушено виїхав на зустрічну смугу руху де відбулося ДТП призвели до настання цієї ДТП.

Щодо доводів захисника, в цій частині, суд зазначає, що ОСОБА_9 у даній дорожній обстановці ситуації не рухався у додатковій смузі руху, а тому відсутність в обвинувальному акті посилань на наявність вищевказаних дорожніх знаків не впливає на кваліфікацію його дій. Відсутність дорожньої розмітки, що попереджає про наближення до звуження проїзної частини, жодним чином не вказує на те, що водій ОСОБА_9 міг не дотримуватися п. 1.2; п. 2.3 (б), п. 10.1; 11.3; 12.2; 12.6 (ґ); 12.9 (б) та вимог дорожньої розмітки 1.1. Правил дорожнього руху України, порушення яких призвело до ДТП та летальних наслідків.

Таким чином, наповненість процесуальних документів, зокрема і обвинувального акту є цілком достатньою для встановлення фактичних обставин вчинення кримінально правопорушення та кваліфікації дії обвинуваченого.

Щодо доводів, сторони захисту про те, що обвинувальний акт не містить посилань на п. 10.3 ПДР України, згідно з яким у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортному засобу, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроюватися, а тому у даному випадку саме водій невстановленого автопоїзда не дотримався ПДР, що стало причиною ДТП, суд вказує про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Враховуючи те, що судовий розгляд у даному провадженні, здійснювався, щодо ОСОБА_9 , відсутність в обвинувальному акті даних, щодо можливого порушення водієм невстановленого автопоїзду ПДР, на переконання суду, не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого, дії котрого в даній дорожній обстановці регламентувалися вимогами п. 1.2; п. 2.3 (б), п. 10.1; 11.3; 12.2; 12.6 (ґ); 12.9 (б) та вимогами дорожньої розмітки 1.1. Правил дорожнього руху України, які і не були дотримані останнім. Суд критично оцінює доводи захисту, в частині того, у даному випадку саме водій невстановленого автопоїзда не дотримався ПДР, що стало причиною ДТП, оскільки такі показання є непідтвердженими іншими належними та допустимими доказами. Також стороною захисту, не наведено обставин можливості відступу водія ОСОБА_9 від вимог вищеперелічених пунктів ПДР, у зв`язку із діями водія невстановленого автопоїзду. Відповідно до дослідницької частини висновку експерта № 21-4550/4599 за результатами проведення автотехнічної експертизи обставин зіткнення транспортних засобів (Т. 2 а.с.118 зворот) результати проведеного порівняння в умовах даної події дають підставу для висновку про наявність у водія автопоїзда Daf FT95 XF480, р/з НОМЕР_6 НМ з напівпричепом Krone SDP 27 р з НОМЕР_2 , технічної можливості знизити швидкість свого руху до швидкості руху не встановленого автопоїзду, належним виконанням вимог п. 12.6(ґ), п.12.9(6) Правил дорожнього руху України, без зміни напрямку свого руху, та вказує на те, що з технічної точки зору, дії водія ОСОБА_9 по виїзду на зустрічну смугу, за умов наявності попереду автопоїзда-зерновозу, що обмежував видимість зустрічної смуги, по якій рухався автомобіль «Volkswagen Passat» р/з НОМЕР_3 , є не обґрунтованими. Отже, дії водія невстановленого автопоїзду, що рухався праворуч транспортного засобу обвинуваченого, жодним не виключають необхідності дотримання останнім, вище перелічених вимог ПДР.

Таким чином, суд відхиляє доводи захисту в цій частині.

Щодо доводів сторони захисту, що з технічної точки зору дії водія ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.п. 12.2 ПДР, оскільки відповідно до висновку експерта № ЕС 2533-3-1882.21 за результатами проведення судової інженерно транспортної експертизи від 04.10.2021 року, вбачається, що в момент виникнення перешкоди для руху водій автомобіля «Volkswagen Passat» ОСОБА_11 мав технічну можливість шляхом застосування гальмування уникнути даної пригоди при допустимій швидкості руху 86,9-89,8 км./год., і в його діях є невідповідність вимогам п.п. 2.3 (б), 12.2, 12.3, 12.6 (ґ) та 12.9 (б) ПДР, то вказані доводи, аналогічно попереднім, не дозволяли обвинуваченому відступати від вимог ПДР, які останній грубо порушив, що перебуває у причиновому зв`язку із ДТП.

Так, причиновий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

При виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху, що також може виключити відповідальність водія. Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається. У випадку, коли вказану ситуацію було створено самим водієм-порушником, відсутність технічної можливості уникнути шкідливих наслідків юридичного значення не має.

У даному кримінальному провадженні, судом беззаперечно встановлено факт невиконання водієм ОСОБА_9 вимог п. 1.2; п. 2.3 (б), п. 10.1; 11.3; 12.2; 12.6 (ґ); 12.9 (б) та дорожньої розмітки 1.1. Правил дорожнього руху України, що спричинило виїзд останнього на зустрічну смугу руху та унеможливило уникнення зіткнення. При цьому, дії водія ОСОБА_11 жодним чином не спонукали водія ОСОБА_9 до вищевказаних порушень та не були причиною цього, не створювали останньому аварійну ситуацію. Аварійна ситуація у цьому випадку створена самим ОСОБА_9 , який необґрунтовано здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, хоча й міг застосувати екстрене гальмування та уникнути зіткнення. Суспільно небезпечний наслідок у вигляді смерті потерпілого та отримання іншим потерпілим тілесних ушкоджень був породжений конкретними діями водія ОСОБА_9 , котрий порушив зазначені вище вимоги ПДР. Якби не було діяння обвинуваченого, суспільно небезпечний наслідок не настав би, що свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони злочину - причинного зв`язку між ними.

Дії водія ОСОБА_11 носили пасивний характер, він рухався у своїй смузі руху, не здійснював будь-яких маневрів, не створював аварійної ситуації, тобто його дії не є причиною даного ДТП.

Вказані обставини є достатніми для кваліфікації дій обвинуваченого за ч 2 ст. 286 КК України.

Також, захисник просив суд визнати недопустимими наступні докази: протокол огляду зі схемою місця ДТП від 21.04.2021 року, оскільки схема місця ДТП має виправлення у бік збільшення слідів гальмівного шляху автопоїзда, відрізок на схемі із позначкою 10,7 є меншим у порівнянні ліворуч відрізком 2,4 м., а відрізок із позначкою 37,2 м. є меншим у порівнянні із прилеглим праворуч відрізком 25,1 м. Крім того, оскільки висновки експертів № 2125-88, № 21-4550/4599 за результатами проведення автотехнічних експертизи обставин зіткнення засновані на вищевказаних виправлених даних, такі висновки автотехнічних експертиз є теж недопустимими доказами у кримінальному провадженні.

Щодо вказаних доводів сторони захисту суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, ст. 87 КПК України недопустимим є доказ, отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованихКонституцієюта законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння визначені у ч. 2 ст. 87 КПК України.

При вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК України, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження. Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного суду у справі, що викладена у постанові від 27 жовтня 2021 року № 668/69/16-к.

Дійсно, на схемі місця ДТП, що є додатком до протоколу огляду від 21.04.2021 року міститься показник частини гальмівного шляху автопоїзда, який становить 37,2 м., цифри у якому можуть мати ознаки незначного коригування. Разом з тим, після ДТП, 22.04.2021 року, слідчий провів додатковий огляд місця події, згідно якого окрему увагу приділено вимірюванню слідів гальмування автопоїзда і такі встановлені у відрізку 74 м. на асфальтобетонному покриттю та 7,9 м. на узбіччі. Вказана довжина гальмівного шляху в цілому відповідає тому, що був зафіксований протоколом огляду місця події від 21.04.2021 року, уточнює вказаний показник. В подальшому, для вирішення поставлених слідчим запитань, експерти виходили саме з уточненого показника гальмівного шляху, що був визначений в ході додаткового огляду місця події - 74 м. на асфальтобетонному покриттю та 7,9 м. на узбіччі.

Вищевказані обставини підтверджуються, як даними постанов про призначення автотехнічних експертиз від 03.06.2021 року та 09.08.2021 року, так і самими висновками експертиз. В цій частині, вихідними даними, щодо довжини слідів гальмування автопоїзда Daf FT95 XF480, р/з НОМЕР_6 НМ з напівпричепом Krone SDP 27 р з НОМЕР_2 , є саме дані, що отримані внаслідок додаткового огляду місця події, що проведений 22.04.2021 року, згідно якого загальна довжина слідів гальмування автопоїзда становить 74 м. на асфальтобетонному покритті та 7,9 м. на узбіччі.

Таким чином, оскільки достовірність інформації, що наведена в схемі місця ДТП від 21.04.2021 року, додатково підтверджено даними протоколу додаткового огляду місця ДТП з додатками, і саме така інформація, щодо слідів гальмування автопоїзда була надана експертам і лягла в основу висновків автотехнічних експертиз, підстав для визнання вказаних доказів не допустимими суд не вбачає.

Щодо доводів, захисника про те, що висновками автотехнічних експертиз, на підставі одних і тих самих вихідних даних, встановлено різні показники швидкості автопоїзда, яким керував обвинувачений, то такі доводи є неспроможними, оскільки в цій частині на вирішення експерту були поставлені відмінні питання, а відповідь, щодо швидкості автопоїзду, яка надавалася у висновком № 21-4550/4599, додатково враховувала сліди волочіння транспортного засобу Volkswagen.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_15 який проводив автотехнічну експертизу обставин зіткнення автопоїзда у складі вантажівки «Daf FT95 XF480», р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа «Krone SDP 27» р.н. НОМЕР_2 з автомобілем «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_3 , висновок від 03.08.2021 та автотехнічну експертизу обставин зіткнення автопоїзда у складі вантажівки «Daf FT95 XF480», р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа «Krone SDP 27» р.н. НОМЕР_2 з автомобілем Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_3 (висновок від 16.08.2021), повідомив, що на вирішення дослідження у першій постанові слідчий поставив питання: «З якою швидкістю рухався автопоїзд у складі вантажівки «Daf FT95 XF480», р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа «Krone SDP 27» р.н. НОМЕР_2 перед ДТП?», на яке у висновку надана відповідь. У другій постанові слідчим поставлено запитання «Яка була швидкість автопоїзда у складі вантажівки «Daf FT95 XF480», р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа «Krone SDP 27» р.н. НОМЕР_2 перед гальмуванням, з урахуванням витрат енергії на відкидання та волочіння автомобіля «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_3 , що рухався зі швидкістю 100 км/год?». З урахуванням того, що запитання поставлено коректніше та в ньому наявні додаткові дані, було проведено дослідження та встановлена відповідна швидкість з урахуванням витрат енергії на відкидання та волочіння автомобіля «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_3 , що рухався зі швидкістю 100 км/год, що не було враховано у висновку експерта від 03.08.2021.

Щодо доводів захисту про те, умови проведення слідчого експерименту, який проводився у кримінальному провадженні не відповідали умовам реальної обстановки, так як, слідчий експеримент проводився у світлу пору доби, а слідчий не надав можливість підозрюваному виставити транспортні засоби відповідно до події, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

У даному кримінальному провадженні слідчим було проведено слідчий експеримент для уточнення вихідних даних, яких не вистачало експерту для вирішення поставлених питань, зокрема вказати: розташування невстановленого автопоїзда відносно меж проїзної частини; розташування автопоїзду котрим керував ОСОБА_9 , в момент випередження невстановленого автопоїзду; відстань, яку подолав невстановлений вантажний автомобіль після зміни напрямку руху; розташування автомобіля «Volkswagen Passat» відносно меж проїжджої частини; відстань між передніми частинами автопоїзду ОСОБА_9 та автомобіля «Volkswagen Passat» в момент виїзду автопоїзда на зустрічну смугу руху; величину підйому та спуску на цій ділянці дороги; дані, щодо застосування гальмування водієм автомобіля «Volkswagen Passat». Постановою слідчого від 14.07.2021 року експерту надано відповідні вихідні дані.

У кримінальному провадженні змагальність означає суворе відмежування функції суду (розгляд і вирішення справи) від функцій обвинувачення та захисту.

Зазначаючи про те, що слідчий провів слідчий експеримент в світлу пору доби, хоча ДТП мало місце в сутінках, захисник не навів, які вихідні дані, що отримані в ході цієї слідчої дії є необ`єктивними чи недостовірними. При цьому, видимість учасників дорожньо транспортної пригоди була встановлена експертним шляхом, така видимість не була утруднена, як в момент ДТП, так і в ході проведення слідчого експерименту. Швидкість руху автопоїзду, яким керував обвинувачений визначена експертним шляхом, з урахуванням гальмівного шляху та волочіння супутніх об`єктів. Під час слідчого експерименту, підозрюваний сам зазначив про загальну відповідність обстановки під час ДТП, обстановці під час слідчого експерименту, сам розташовував транспортні засоби, що залучені до слідчої дії, що відображено в самому протоколі слідчого експерименту, користуючись при цьому послугами захисника. Протокол слідчого експерименту учасниками підписано без зауважень, в т.ч. і понятими. До протоколу долучено відповідні додатки у вигляді фототаблиць. Застосування відеозйомки слідчого експерименту КПК України не визначає, як імперативний обов`язок слідчого.

Таким чином, доводи захисника, щодо неможливості покладення в основу судового рішення даних, що містяться у протоколі слідчого експерименту, судом відхиляються.

Також, суд вважає не обґрунтованими доводи захисту, щодо неможливості руху автопоїзда, яким керував ОСОБА_9 із швидкістю, що є більшою за 90 км./год., через встановлений на автомобілі обмежувач руху, оскільки, по-перше: швидкість руху автопоїзда встановлена експертним шляхом, а сам експерт попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, по-друге: автопоїзд рухався на схил, що робить можливим перевищення обмеження швидкості руху відповідним пристроєм, про, що повідомив і сам обвинувачений в ході допиту. Будь-яких достовірних доказів того, що швидкість руху автопоїзда, яким керував ОСОБА_9 не відповідає тій швидкості, яку визначив експерт, стороною захисту суду не надано.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_9 є доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження та спричинило смерть потерпілого.

При призначені покарання обвинуваченому суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України є тяжким злочином, що характеризується необережною формою вини.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд враховує, що ОСОБА_9 , вчинив кримінальне правопорушення, що віднесене до категорії тяжких. Вчинення кримінального правопорушення, спричинило заподіяння потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середньої тяжкості та спричинило смерті потерпілого ОСОБА_11 . При цьому, вчиненню кримінального правопорушення передувало грубе порушення вимог ПДР ОСОБА_9 , в частині дотримання швидкісного режиму та виїзду на смугу зустрічного руху.

ОСОБА_9 має право на керування транспортними засобам, відповідно до посвідчення водія, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне зареєстроване місце проживання, працює водієм, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2014, 2017 та 2020 р.н., посередньо характеризується за місцем проживання, позитивно охарактеризований за місцем роботи.

Обвинувачений ОСОБА_9 , на стадії роз`яснення судом змісту пред`явленого обвинувачення, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, проте не зміг розмежувати в якій саме частині обвинувачення визнає себе винним. Судовий розгляд проведено у повному обсязі зібраних стороною обвинувачення та захисту доказів. В подальшому, під час свого допиту, обвинувачений вказав, що вину у вчиненому правопорушенні він визнає повністю, проте в ході показань зазначав, що не перевищував швидкості руху на ділянці дороги, де відбулося ДТП, а також вказував про вимушений виїзд на смугу зустрічного руху, через дії водія невстановленого автопоїзду. В ході судового розгляду сторона захисту оспорювала докази, що зібрані стороною обвинувачення, вказувала на те, що кримінальному правопорушенню сприяли дії водія невстановленого автопоїзда та водія автомобіля «Volkswagen Passat». Враховуючи вказані обставини, на переконання суду, вказівка обвинуваченого на повне визнання ним своєї вини є формальною, що покликана мінімізувати відповідальність за вчинене. Суд враховує, що обвинувачений не примирився з потерпілими, завдану шкоду не відшкодував. В ході тривалого досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений не виявив жалю з приводу вчиненого, що було б відображено у відповідних доказах наданих суду, потерпілі наполягали на призначенні суворого покарання обвинуваченому. При цьому, доводи захисту про неможливість примирення з потерпілими через існування запобіжного заходу у виді обов`язку обвинуваченого утриматися від спілкування з потерпілими суд відхиляє, оскільки вказаний обов`язок по перше стосувався впливу на осіб з метою надання вигідних показів, по друге дія запобіжного заходу припинена вже тривалий час, по третє обвинувачений міг примиритися з потерпілими навіть не застосовуючи пряму комунікацію та використати для цього інші можливі засоби. Прокурор просив призначити обвинувченому у виді позбавлення волі ближче максимальних меж санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно даних досудової доповіді, ОСОБА_9 , орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Оцінка ризику вчинення повтороного кримінального правопорушення є середня. Оцінка ризику небезпеки для суспільства - середня.

Суд враховує, що ОСОБА_9 , як він вважає, порушив вимоги ПДР, щодо виїзду його транспортного засобу на смугу зустрічного руху, через дії водія невстановленого автопоїзду, проте зазначає, що такі дії водія ОСОБА_9 не були обґрунтованими в цій дорожній обстановці. Також водій ОСОБА_9 порушив вимоги ПДР, щодо дотримання швидкісного режиму руху на відповідній ділянці дороги, чому не могли сприяти дії водія невстановленого автопоїзда.

За таких обставин, враховуючи вищевказані обставини вчинення кримінального правопорушення, характер вчиненого, кількість потерпілих та наслідки вчиненого, ступінь вини обвинуваченого у вчиненому, відношення обвинуваченого до вчиненого та заподіяних наслідків, його соціальне становище та характеризуючі його матеріали, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у середніх межах, визначених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім того, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду те, що останній допустив грубі порушення правил дорожнього руху, що призвело до заподіяння тяжких наслідків, у виді заподіяння, як тілесних ушкоджень потерпілій, так і смерті іншого потерпілого. Тому наявна необхідність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права на керування транспортними засобами у максимальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки суспільна небезпека від можливих наслідків порушення Правил дорожнього руху значно перевищує особисті інтереси обвинуваченого.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ухвалюючи рішення, щодо можливості застосування дії ст. 75 КК України, суд виходить з такого.

За ступенем тяжкості вчинене кримінальне правопорушення є тяжким, що вчинене за необережної форми вини, що призвело до загибелі людини, наявні непоправні наслідки для потерпілих у виді смерті батька та дідуся. Крім того, вчинене кримінальне правопорушення призвело, до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 . Потерпілі та прокурор, наполягали на призначенні обвинуваченому реальної міри покарання.

Відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).

Незважаючи на це, ОСОБА_9 , грубо порушивши правила дорожнього руху, належних висновків для себе не зробив, з потерпілими на протязі досудового розслідування та судового розгляду не примирився. Обвинувачений наразив на небезпеку не лише своє життя, а й інших учасників дорожнього руху, а тому лише реальне відбування покарання, зможе забезпечити його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Навпаки, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку за обставин з наслідками, які були встановлені судом у даному кримінальному провадженні, не вплине на формування думки інших осіб про неприпустимість порушення Правил дорожнього руху України та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

З урахуванням наведеного, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, даних про особу обвинуваченого, думок потерпілих, державного обвинувача, щодо визначення ОСОБА_9 покарання, не має підстав для застосування дії ст. 75 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого, з урахуванням всіх обставин справи, не можливе без ізоляції від суспільства.

Щодо цивільних позовів.

Цивільним позивачем ОСОБА_7 подано цивільний позов до відповідача ОСОБА_9 про стягнення з останнього 300000,00 матеріальної шкоди, який обґрунтовано тим, що позивачу завдано матеріальної шкоди у зв`язку із смертю батька та травмуванням доньки. Як зазначено в позові, відповідні докази понесення матеріальних витрат через кримінальне правопорушення будуть надані в подальшому.

Цивільним позивачем ОСОБА_6 подано цивільний позов до відповідача ОСОБА_9 про стягнення з останнього 100000,00 матеріальної шкоди, який обґрунтовано тим, що позивачу завдано матеріальної шкоди у зв`язку із смертю батька. Як зазначено в позові, відповідні докази понесення матеріальних витрат через кримінальне правопорушення будуть надані в подальшому.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, звертаючись до суду із цивільними позовами, ані ОСОБА_7 , ані ОСОБА_6 не надали суду будь-яких доказів понесення матеріальних витрат через вчинене кримінальне правопорушення до кінця судового розгляду.

З цивільними позовами про відшкодування моральної шкоди потерпілі не зверталися.

Крім того, як слушно зауважив захисник цивільна відповідальність володільця автопоїзда у складі вантажівки «Daf FT95 XF480», р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа «Krone SDP 27» р.н. НОМЕР_2 застрахована відповідно до полісів страхування № НОМЕР_7 та 5110274 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого забезпечено транспортні засоби. Страховиком за цими договорами є ПрАТ «СК «Євроінс». Ліміт відповідальності страховика 260000,00 гривень за шкоду заподіяну життю і здоров`ю.

У відповідності до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц. Суд в повній мірі погоджується з цими висновками.

Незважаючи на це, позивачі звернулися до суду із цивільними позовом про відшкодування майнової шкоди, в т.ч. і тієї, яка охоплюється лімітом відповідальності безпосередньо до ОСОБА_9 , що не узгоджуються із вищевказаними вимогами матеріального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Вказане є підставою для відмови в задоволенні вищевказаних цивільних позовів.

В судовому засіданні прокурором вказано про необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання вироку.

Вирішуючи таке клопотання, суд враховує, що на стадії досудового розслідування до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, який був в подальшому змінений на запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Підставою для застосування, цього запобіжного заходу була наявність сукупності ризиків поза процесуальної поведінки обвинуваченого ризик переховування від суду, ризик впливу на свідків.

Разом з тим, на час ухвалення вироку у кримінальному провадженні єдиним ризиком позапроцесуальної поведінки обвинуваченого, на переконання суду залишився ризик переховування від суду, який суттєво посилився, через ухвалення обвинувального вироку пов`язаного з призначенням реального покарання, з необхідністю ізоляції обвинуваченого від суспільства, інші ризики на цей час нівельовані. Суд зазначає, що обвинувачений належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, не порушував режиму запобіжного заходу під час розгляду судового провадження. Разом з тим, у кримінальному провадженні наявні дані, щодо можливого безперешкодного виїзду обвинуваченого за межі України, оскільки такий має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Вказане на переконання суду, також суттєво посилює ризик втечі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Враховуючи вагомість ризику поза процесуальної поведінки обвинуваченого, що може полягати в ухиленні від суду суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, так жоден інший запобіжний захід не зможе запобігти вказаному ризику.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням конкретних обставин справи, тяжкості призначеного покарання та особи винного, а також встановленого ризику переховування від суду, суд вважає, що застава у межах визначених законом не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину процесуальних обовязків, а тому приходить до виснвку про необхідність визначення обвинуваченому застави у розмір 200 прожиткових мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600,00 грн.

У випадку внесення застави, покласти на ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили обов`язки:-- з`являтися за першою вимогою до прокурора та суду; -- не відлучатися за межі Одеської області без дозволу суду; -- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; -- здати на зберігання до органів УДМСУ в Одеській області паспорт громадянина України для виїзду за кордон; -- носити електронний засіб контролю.

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів стороною обвинувачення у загальній сумі 10296,6 гривень слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Арешт майна: автомобіля марки «DAF FT95 XF480» р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_16 скасувати, а автомобіль повернути ОСОБА_16 ;

Арешт майна: напівпричепа «Krone SPD 27», р/н НОМЕР_2 скасувати, напівпричіп передати на відповідальне зберігання ОСОБА_17 .

Керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років та 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_9 для приведення вироку до фактичного виконання.

Зарахувати в строк призначеного покарання, перебування ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під вартою на стадії досудового розслідування з 22.04.2021 року по 17.05.2021 року, з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

Обрати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили чи внесення застави, взявши його під варту в залі судового засідання.

Визначити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу у розмірі 200 прожиткових мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600,00 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень

У випадку внесення застави покласти на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки: :-- з`являтися за першою вимогою до прокурора та суду; -- не відлучатися за межі Одеської області без дозволу суду; -- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; -- здати на зберігання до органів УДМСУ в Одеській області паспорт громадянина України для виїзду за кордон; -- носити електронний засіб контролю.

Визначену заставу, необхідно внести у грошовій одиниці України на такі реквізити - отримувач коштів «Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області», код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26302945, рахунок отримувача UA0005435, банк отримувача «ДКСУ м. Київ», код банку отримувача 820172.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальні витрати на залучення експертів стороною обвинувачення у загальній сумі 10296,6 (десять тисяч двісті дев`яносто шість гривень шістдесят копійок) гривень на користь держави.

В задоволенні цивільних позовів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди відмовити у повному обсязі.

Арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2021 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000796 від 22.04.2021 року на автомобіль «DAF FT95 XF480» р.н. НОМЕР_8 , та напівпричіп «Krone SPD 27», р/н НОМЕР_2 , скасувати.

Речові докази: автомобіль марки «DAF FT95 XF480» р.н. НОМЕР_8 , повернути ОСОБА_16 ; напівпричіп «Krone SPD 27», р/н НОМЕР_2 повернути Падалкіній Валентині Миколаївні ОСОБА_17 .

Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення. Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1