ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3556/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1615/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 13 червня 2024 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суд задовольнив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на шістдесят днів, без визначення застави - до 11 серпня 2024 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.28, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, найтяжчий з яких відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину.

Отже, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватості, колегія суддів погодилась з доводами прокурора, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, існує

Також було встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч.1 ст. 177 КПК України

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану ухвалу скасувати та змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Не погоджується з наявністю в діях обвинуваченого корисливого мотиву, оскільки у потерпілого не зникло жодного майна.

Знаряддя злочину також не підтверджується доказами .

Вказує, що прокурор не навів жодного доказу, в обґрунтування існування ризиків.

Наголошує на тому, що обвинувачений має намір вступити до лав ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому має бездоганну репутацію, має заохочення, награди, за останнім місцем роботи характеризується позитивно, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки.

Ставить під сумнів ризик , передбачений п.2 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки досудове розслідування вже завершене, всі докази зібрані.

Ризик впливу на іншого обвинуваченого повністю невілюється домашнім арештом.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги, вислухавши думку захисника, яка підтримала свою апеляційну скаргу, наполягала на її задоволенні, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги сторони захисту, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений положеннями ст. 199 КПК України.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам КПК України.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, судом було належно досліджено дані про особу ОСОБА_8 та тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 - п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.28, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, найтяжчий з яких відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину.

Також районним судом при розгляді даного клопотання констатовано існування ризиків, передбачених пч.1 ст.177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватись від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, сховати чи спотворити зазначений доказ, оскільки на даний час не знайдено знаряддя вчинення злочину, автоматичну зброю та може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Свідки та потерпіла на даний час допитані судом першої інстанції, атому ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України відсутній.

Відтак, висновок суду про доведеність існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованим, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою є неможливим.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Апеляційні доводи сторони захисту про відсутність у справі доказів винуватості обвинуваченого та інші доводи, які стосуються питання винуватості особи у вчиненні інкримінованих дій, не приймаються колегією суддів, оскільки є передчасними, з урахуванням стадії судового розгляду в суді першої інстанції та предмету судового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Окрім іншого, низка позитивних відомостей про особу обвинуваченого, була врахована як судом першої інстанції так і апеляційним судом, проте на думку колегії суддів, з урахуванням встановлених ризиків та дотримуючись високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів, таке рішення про подальше тримання обвинуваченого під вартою, на думку колегії суддів, є виправданим.

Належних відомостей про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, сторона захисту не надала.

За таких обставин, ухвала суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 178, 179, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 13 червня 2024 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді