Справа № 461/3588/24
Провадження № 1-кп/461/467/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2024 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру по справі № 461/3588/24 у кримінальному провадженні внесеному 01 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000831, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, інвалідності не маючого, не депутата, не інваліда, утриманців не маючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

де сторонами кримінального провадження є:

зі сторони обвинувачення - прокурор ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту

особа, щодо якої вирішується клопотання - підозрюваний - ОСОБА_3 ,

законний представник особи, щодо якої вирішується клопотання - ОСОБА_6 ,

захисник - адвокат - ОСОБА_7 ,

учасник провадження:

потерпіла особа - ОСОБА_8 (подала заяву про розгляд справи без її участі),

за участю прокурора, захисника, законного представника та особи, щодо якої вирішується клопотання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 01 березня 2024, близько 15 год. 18 хв., зайшов у приміщення ювелірного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , у час запровадження воєнного стану введеного відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212- IX, Указом від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, Указом від 7 листопада 2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, Указом від 6 лютого 2023 року №58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року №2915-ІХ, Указом від 1 травня 2023 року №254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року №057-ІХ, Указом від 26 липня 2023 року №451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року №3275-ІХ та Указом від 6 листопада 2023 року №734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року М3429-ІХ), який продовжений до 14 травня 2024 року, застосовуючи психологічне насильство відносно працівників ювелірного магазину «Амфора», відкрито викрав золотий перстень вартістю 6974 гривні, після чого, покинув місце події, тим самим вчинив відкрите викрадення чужого майна, завдавши матеріальних збитків на вказану суму.

Своїми діями ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_8 матеріальну шкоду, на загальну суму 6974 гривні.

З огляду на те, що ОСОБА_3 за станом на час вчинення описаного діяння перебував в стані неосудності, слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Під час судового розгляду особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_3 вину визнав та повідомив суду, що він дійсно заволодів золотим песнем 01 березня 2024 року в ювелірному магазині, проте пояснити чому він так вчинив не зміг. Вважає що йому потрібно проходити лікування від психічного захворювання.

Законний представник особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_6 , під час судового розгляду, не заперечувала щодо задоволення клопотання. Повідомила, що вважає, що її сину потрібно лікування у психіатричному медичному закладі.

Захисник особи, щодо якої розглядається клопотання, адвокат - ОСОБА_7 , просила надати належну оцінку доказам сторони обвинувачення, та застосувати щодо ОСОБА_3 амбулаторне лікування.

Крім того, під час судового розгляду прокурором надані письмові докази, які безпосередньо досліджені судом та у повній мірі підтверджують обставини вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, а саме:

-Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 01.03.2024 року;

-Протокол огляду місця огляду місця події від 01.03.2024 року;

-Протокол огляду відеозапису від 01.03.2024 року, яким встановлено, що зазначене вище суспільно небезпечне діяння вчинив ОСОБА_3

-висновок судово-психіатричного експерта №364 від 29.04.2024 року з якого вбачається, що ОСОБА_3 на момент проведення дослідження страждає психічним розладом у виді біполярного афективного розладу, стан ремісії, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, на момент вчинення інкримінованих йому дій 01.03.2024 року ОСОБА_3 також страждав тяжким психічним розладом у виді біполярного афективного розладу, епізод манії, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, враховуючи психічний стан ОСОБА_3 , рекомендовано застосування стаціонарних примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад, а саме психіатричну лікарню із звичайним наглядом.

Зміст і форма кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру повинні відповідати закріпленим у ст. 7 КПК України загальним засадам, у тому числі презумпції невинуватості. Виходячи з наведеного, особа вважається такою, що не вчиняла суспільно небезпечного діяння, і не може бути піддана примусовим заходам, доки факт вчинення нею такого діяння не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено відповідним судовим рішенням, що набрало законної сили.

За змістом положень ст. ст. 18, 19, 92, 93 КК України, ст. 503 КПК України підставою для застосування щодо особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, примусових заходів медичного характеру є наявність у такому діянні юридичних ознак складу злочину, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, за винятком осудності як ознаки суб`єкта.

З урахуванням наведеного та положень ч. 1 ст. 505 КПК України у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру доказуванню підлягають, зокрема: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення діяння цією особою; наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння чи на час досудового розслідування; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для себе самої та інших, а також можливість завдання іншої істотної шкоди такою особою.

Згідно з вимогами ст. ст. 18, 19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, в якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу й місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність має бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Тут свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.

Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) та юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає в наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки), юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Особу може бути визнано неосудною тільки тоді, коли встановлено одну з ознак критерію юридичного на підставі хоча б однієї з ознак критерію медичного.

Разом з цим, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №364 від 29.04.2024 року на період кримінального правопорушення ОСОБА_3 на момент проведення дослідження страждає психічним розладом у виді біполярного афективного розладу, стан ремісії, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, на момент вчинення інкримінованих йому дій 01.03.2024 року ОСОБА_3 також страждав тяжким психічним розладом у виді біполярного афективного розладу, епізод манії, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, враховуючи психічний стан ОСОБА_3 , рекомендовано застосування стаціонарних примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад, а саме психіатричну лікарню із звичайним наглядом.

Тобто, у ОСОБА_3 встановлено наявність як медичного критерію (хронічне психічне захворювання), так і інтелектуальної то вольової ознак критерію (нездатність розуміти свої дії та керувати ними).

З огляду на ці обставини суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння у стані неосудності та як наслідок - про необхідність застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру.

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально осуджуваним, шкідливим для суспільства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Мотивом вчинення злочину є внутрішнє спонукання, рушійна сила кримінально караного вчинку людини, що визначає його зміст і допомагає більш глибоко розкрити психічне ставлення особи до вчиненого. Мотив дозволяє визначити, чому особа вчиняє злочин. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини, а умисна форма вини при цьому передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Отже, з урахуванням того, що стан неосудності пов`язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, із ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридичну оцінку суспільно небезпечного діяння в такому випадку слід надавати виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Як встановлено у ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру

Частиною 2 ст. 513 КПК України визначено, що визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, об`єктивно встановивши фактичні обставини події суспільно - небезпечного діяння, суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану. Відповідно, саме за вказаною статтею слід кваліфікувати дії ОСОБА_3 .

За правилами ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом та госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Пункт 5 ч. 1 ст. 513 КПК України покладає саме на суд обов`язок під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначати їх вид.

Як встановлено в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання, а саме: біполярного афективного розладу. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_3 не може усвідомлювати свої дії, керувати ними та потребує застосування по відношенню до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Застава сплачена заставодавцем ОСОБА_6 після набрання ухвалою законної сили, підлягає поверненню їй.

Питання щодо речових доказів вирішується відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 19, 92, 93, 94, 186 КК України, ст.ст. 512, 513, 516 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Речові докази по справі:

- золотий перстень (зовнішнім діаметром 20 мм, внутрішнім діаметром 23 мм, товщиною 1 мм) - повернути за належністю ОСОБА_8 ;

- електронний носій СD-R із відеозаписом подій 01.03.2024 року - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Застосований щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у виді застави - продовжити до набрання ухвалою законної сили.

Повернути ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 сплачену згідно ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 02.03.2024 року та квитанції №5 від 15.04.2024 року суму застави в сумі 181680 (сто вісімдесят одну тисячу шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її оголошення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова.

Повний текст ухвали складено та підписано 29 травня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1