У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2024 Справа №607/2912/24 Провадження №1-кс/607/900/2024

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , у залі суду у м. Тернополі, розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Тернопіль, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

1. Зміст та суть поданого слідчим клопотання.

08.02.2024 року старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у межах кримінального провадження №0000598 від 08.09.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 255-1 КК України, звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на строк 60 днів.

Вказане клопотання мотивовано тим, що слідчими слідчого управління ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000598 від 08.09.2023 року, зокрема за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні, пересиланні з метою збуту, а також у незаконному збуті наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин у місця позбавлення волі, вчиненому повторно.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 08.05.2023 року у ОСОБА_4 , який перебував під злочинним впливом ОСОБА_7 , виник злочинний умисел на придбання, зберігання, пересилання з метою збуту та збут наркотичного засобу - бупренорфін. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідування час, але не пізніше 22.10.2023 року придбав у невстановленої досудовим розслідування особи, наркотичний засіб - бупренорфін. Так, 22.10.2023 року ОСОБА_7 , в ході телефонної розмови з ОСОБА_4 , надав вказівки останньому стосовно упакування наркотичного засобу - бупренорфін, в непомітних місцях у предмети загального побуту або продукти харчування з метою уникнення виявлення працівниками установи виконання покарань, під час проведення огляду посилки та пересилання вказаного наркотичного засобу в місця позбавлення волі. Після чого, 23.10.2023 року ОСОБА_4 , діючи за вказівкою ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у м. Тернопіль, володіючи особистими навичками приховування заборонених предметів, зашив в краї рушника порошкоподібну речовину білого кольору, яка є наркотичним засобом - бупренорфіном. Надалі, ОСОБА_4 , діючи за вказівкою ОСОБА_7 , прибув у відділення ТОВ «Нова Пошта» № 25, що на проспекті Степана Бандери, будинок № 90 в м. Тернопіль, зателефонував на мобільний телефон до ОСОБА_7 та передав свій мобільний телефон працівнику ТОВ «Нова Пошта». В ході розмови, ОСОБА_7 назвав працівнику відділення ТОВ «Нова Пошта», який не був обізнаний про злочинні наміри останніх, контактні дані відправника - ОСОБА_8 , а також контактні дані отримувача - ОСОБА_9 із зазначенням номеру мобільного телефону НОМЕР_1 та вказав місце отримання відправлення ДУ «Збаразька виправна колонія (№ 63)», вул. Молодіжна, 9 в с. Добриводи, Тернопільського району, Тернопільської області. В подальшому, ОСОБА_4 , діючи за вказівкою ОСОБА_7 , 23.10.2023 року о 19 годині 53 хвилини, перебуваючи у відділенні № 25 ТОВ «Нова Пошта», що на проспекті Степана Бандери, будинок № 90 в м. Тернопіль, здійснив відправлення посилки із продуктами харчування та речами загального побуту, в тому числі і з прихованою в краї рушника порошкоподібною речовиною білого кольору, яка є наркотичним засобом - бупренорфіном, масою в перерахунку на діючу речовину 0,0042 грама в ДУ «Збаразька виправна колонія (№ 63)», де 24.10.2023 року працівниками поліції, в ході проведення огляду місця події, її вилучено. За таких обставин, ОСОБА_4 незаконно придбав, зберігав, переслав з метою збуту та збув ОСОБА_7 наркотичний засіб - бупренорфін. Згідно з ст. 2 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 (із змінами) та переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 (зі змінами), бупренорфін (таблиця ІІ, список № 1) віднесено до наркотичних засобів.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, що в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 08.05.2023 року у ОСОБА_4 , який перебував під злочинним впливом ОСОБА_7 , виник злочинний умисел на придбання, зберігання, пересилання з метою збуту та збут наркотичного засобу - бупренорфін. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідування час, але не пізніше 06.11.2023 року придбав у невстановленої досудовим розслідування особи, наркотичний засіб - бупренорфін, а також особливо небезпечну психотропну речовину - PVP (1-фелін-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он). Так, 06.11.2023 року ОСОБА_7 , в ході телефонної розмови з ОСОБА_4 , надав вказівки останньому стосовно придбання психотропної речовини та наркотичного засобу, їх упакування в непомітних місцях у предмети загального побуту або продукти харчування з метою уникнення виявлення працівниками установи виконання покарань, під час проведення огляду посилки та пересилання вказаної психотропної речовини та наркотичного засобу в місця позбавлення волі. Після чого, 06.11.2023 року ОСОБА_4 , діючи за вказівкою ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у м. Тернопіль, володіючи особистими навичками приховування заборонених предметів, зашив в краї рушника порошкоподібну речовину в якій містилися наркотичний засіб - бупренорфін та психотропна речовина - PVP (1-фелін-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он). Надалі, ОСОБА_4 , діючи за вказівкою ОСОБА_7 , прибув у відділення ТОВ «Нова Пошта» №25, що на проспекті Степана Бандери, будинок № 90 в м. Тернопіль, зателефонував на мобільний телефон до ОСОБА_7 та передав свій мобільний телефон працівнику ТОВ «Нова Пошта». В ході розмови із останнім ОСОБА_7 назвав працівнику відділення ТОВ «Нова Пошта», який не був обізнаний про злочинні наміри, контактні дані відправника ОСОБА_10 , а також контактні дані отримувача ОСОБА_11 із зазначенням номеру мобільного телефону НОМЕР_2 та місцем отримання відправлення ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)», вул. Л. Українки, 3 в м. Чортків, Чортківського району, Тернопільської області. В подальшому, ОСОБА_4 , діючи за вказівкою ОСОБА_7 , 07.11.2023 року о 09 годині 18 хвилини, перебуваючи у відділенні №25 ТОВ «Нова Пошта», що на проспекті Степана Бандери, будинок № 90 в м. Тернопіль, здійснив відправлення посилки із продуктами харчування та речами загального побуту і прихованою в краї рушника порошкоподібною речовиною в якій містилися наркотичний засіб - бупренорфін, масою в перерахунку на діючу речовину 0,0003 грама та особливо небезпечна психотропна речовина - PVP (1-фелін-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою в перерахунку на діючу речовину 0,1285 грама в ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)», де 07.11.2023 року працівниками поліції, в ході проведення огляду місця події, її вилучено. За таких обставин, ОСОБА_4 незаконно придбав, зберігав, переслав з метою збуту та збув ОСОБА_7 наркотичний засіб - бупренорфін та особливу небезпечну психотропну речовину - PVP (1-фелін-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он). Згідно з ст. 2 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 (із змінами) та переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 (зі змінами), 1-феніл-2-піролідин-1-іл-петан-1-ону (таблиця І, список № 2) віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, а бупренорфін (таблиця ІІ, список № 1) до наркотичних засобів.

На підставі зібраних доказів в ході досудового розслідування 08 лютого 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних, правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Достатніми підставами підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є зібрані у кримінальному провадженні докази, а саме: протокол огляду місця події в приміщенні ДУ «Збаразька виправна колонія (№ 63)» від 24.10.2023; висновок за результатами проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/120-23/11256-НЗПРАП від 16.11.2023; протокол огляду місця події в приміщенні ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)» від 08.11.2023; висновок за результатами проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів №СЕ-19/120-23/12157-НЗПРАП від 23.11.2023; протоколом огляду відеозапису із ТОВ «Нова Пошта» від 06.12.2023; протоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 29.11.2023, 20.12.2023; інші матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Вищевказані докази об`єктивно зв`язують ОСОБА_4 із злочинами, пов`язаними із незаконним придбанням, зберіганням, пересиланням з метою збуту наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин, а тому підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, є обґрунтованою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. В рішенні ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року п. 175 зазначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення. Відповідно до змісту рішень Європейського суду з прав людини («Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994р., «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року»), факти які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для висунення обвинувачення чи винесення обвинувального вироку. Достатньо щоб вони могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Із урахуванням здобутих в ході досудового розслідування даних, особи підозрюваного, в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної його поведінки та виконання ним процесуальних рішень, виходячи з наступного.

Так, метою застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам передбачених ст.177 КПК України, а саме: п.1 переховуватись від органів досудового розслідування та суду; п.2 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; п.3 незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; п.5 продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставами застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а також встановлені обставини, які виправдовують даний запобіжний захід і підтверджують наявність зазначених ризиків.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років. Усвідомлюючи тяжкість вчинення кримінальних правопорушень та розмір покарання, яке йому загрожує, може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності. Крім того, призначення навіть мінімального покарання, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого діяння, може стати підставою та мотивом для його переховування від органів досудового розслідування та суду. Також, підозрюваний, будучи раніше судимим за кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 309 КК України, на шлях виправлення не став, а надалі продовжує вчиняти кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин. Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) застосовується судом як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів". Обґрунтовуючи необхідність застосування підозрюваному виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід врахувати, правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні по справах «Москаленко проти України», від 20.05.2010, «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду. Як зазначено у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v. Moldova» від 04.10.2005 року (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На даний час органом досудового розслідування проведено тільки ряд першочергових слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню. Наявні дані кримінального провадження вказують на те, що злочинна діяльність ОСОБА_4 є багатоепізодовою, до якої причетні інші особи. У зв`язку із цим органом досудового розслідування проводяться слідчо-розшукові заходи, спрямовані на встановлення каналів надходження наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин до ОСОБА_4 а також осіб, які на постійній основі здійснюють придбання наркотичних засобів у ОСОБА_4 . Однак, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей насамперед не відшукані на даний час наркотичні засоби, грошові кошти, одержані від їх реалізації, які маються істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати, у тому числі унеможливить виконання завдань визначених ст. 2 КПК України.

Ризиком того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні є те, що є те, що на даний час досудовим розслідування не встановлено усіх свідків та очевидців даного злочину, вказані особи не допитані. Водночас, деякі з них можуть бути відомі ОСОБА_4 , а відтак останній як особисто, так і через третіх осіб може незаконно впливати на свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан досудового розслідування, судового розгляду та його результати. Також, ОСОБА_4 особисто або через третіх осіб може незаконно впливати, у тому числі шляхом застосування погроз, на свідків у даному кримінальному провадженні з метою ненадання ними показів чи надання показів в його користь. Поряд з цим, відповідно до положення ч. 2 ст. 23 КПК України, не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також, згідно ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі досудового розслідування у кримінальному провадженні при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і дослідження їх судом.

Ризиком того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі продовжить вчиняти кримінальні правопорушення є те, що він ніде офіційно не працює, законного заробітку не має, на утриманні осіб не має, проживає самостійно, що свідчить про відсутність соціальних зв`язків за місцем проживання.

Вищевказане в цілому свідчить про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі з метою уникнення відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення. Тому, в разі застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, під час досудового розслідування не буде можливості запобігти його переховуванню від органів досудового розслідування та суду, знищенню або спотворенню будь-якої із речей, незаконному впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Вказані обставини в цілому свідчать про наявність вищезазначених ризиків, та необхідності обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та, відповідно не можливості обрання до нього більш м`якого запобіжного заходу. Відомостей, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_4 під вартою, на даний час не здобуто. Згідно з положенням ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України - слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведені ризики, тяжкість злочину, санкцію, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, дані про особу підозрюваного, його соціальний та економічний стан, застава у межах, визначених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків. Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. Розмір застави який забезпечить належну поведінку ОСОБА_4 та буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК, повинен становити 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240 грн. У випадку задоволення клопотання, внесення застави, визначеної судом ОСОБА_4 буде рахуватися підозрюваним, стосовно якого обрано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а тому з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного та виконання ним процесуальних рішень, запобігання можливому переховуванню підозрюваного (обвинуваченого) від органу досудового розслідування, спробам незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні та запобіганню вчинення інших кримінальних правопорушень, на ОСОБА_4 необхідно покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, а саме: - з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; - не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; - за наявності здати на зберігання в УДМС в Тернопільській області свої паспорти для виїзду за кордон.

З врахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від слідства та суду, незаконного впливу на свідків кримінального провадження, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, швидкого, повного та неупередженого здійснення досудового розслідування, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, просить клопотання задовольнити та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном на 60 днів.

2. Висловлені учасниками судового засідання позиції щодо поданого слідчим клопотання.

Прокурор відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні вказане клопотання підтримала із викладених у ньому підстав і мотивів, просила таке задовольнити та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, а також у разі застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просила визначити останньому заставу в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 гривень.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні висловила свої заперечення з приводу задоволення клопотання сторони обвинувачення про застосування щодо її підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в мотивування чого послалася на необґрунтованість такого. Також зазначила, що запропонована прокурором застава, з урахуванням того, що підозрюваний ніде не працює та проживає сам, є такою, що обтяжує його становище. Також захисник наголосила на тому, що хоча ОСОБА_4 і притягувався до кримінальної відповідальності раніше, проте на даний час у відповідності до положень кримінального процесуального закону вважається не судимим, так як з 2005 року не притягувався до кримінальної відповідальності. Крім того, захисник зазначила, що її підзахисний перебуває на обліку у лікаря-нарколога, хворіє на гепатит В та С, а також має проходити програму замісної терапії та інші необхідні для відповідного лікування процедури, а також просила слідчого суддю врахувати, що через збут наркотичних засобів в ДУ "Чортківська установа виконання покарань (№26)" підозрюваному ОСОБА_4 може бути небезпечно там знаходитись. Під час розгляду клопотання адвокат також наголосила на недоведеності зазначених у клопотання ризиків, зокрема зазначила про неможливість незаконного впливу підозрюваного на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки стороною обвинувачення у межах цього кримінального провадження на даний час свідків не оголошено. Окрім того, просила врахувати належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 , який на першу ж вимогу з`явився в орган досудового розслідування. Щодо заявленого прокурором ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, захисник просила врахувати ту обставину, що у клопотанні немає відомостей щодо наявності у ОСОБА_4 закордонного паспорту, що, в свою чергу, унеможливить його виїзд закордон. Під час розгляду даного клопотання захисник також вказала, що сторона захисту не оспорює фактичні обставини, що зазначені у повідомленій її підзахисному ОСОБА_4 підозрі, проте не погоджується з тим видом запобіжного заходу, який запропонувала сторона обвинувачення, а тому просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з наданням останньому можливості проходити програму замісної терапії та інші необхідні для лікування процедури.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні також висловив заперечення щодо застосування відносно нього запропонованого стороною обвинувачення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтримав доводи і позицію свого захисника. Також під час судового розгляду клопотання підозрюваний запевнив, що він зобов`язується на кожну вимогу з`являтися до суду і зазначив про те, що особи, які на даний час відбувають покарання у місцях позбавлення волі, примушували його скоювати інкриміновані йому у даному кримінальному провадженні кримінальні правопорушення.

3. Норми кримінального процесуального закону, якими керувався слідчий суддя при постановленні ухвали, а також мотиви та оцінка слідчого суді.

Так, вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя бере до уваги наступне.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що застосовуючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

За приписами статті 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст.5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи. Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України. Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він є уродженцем м. Тернопіль Тернопільської області, українець, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, раніше не судимий.

У відповідності до приписів статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику а ризикам, зазначеним у поданні.

3.1. Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими слідчого управління ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному №0000598 від 08.09.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 255-1 КК України.

08.02.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні, пересиланні з метою збуту, а також у незаконному збуті наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин у місця позбавлення волі, вчиненому повторно.

На переконання слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України. Зокрема такими є: витяг з ЄРДР за №0000598 від 08.09.2023 року; протоколи огляду місця події від 24.10.2023 року та 08.11.2023 року з доданими до них фототаблицями; висновки експертів від 16.11.2023 року №СЕ-19/120-23/11526-НЗПРАП та від 23.11.2023 року №СЕ-19/120-23/12157-НЗПРАП за результатами проведених судових експертиз матеріалів, речовин та виробів з доданими до них ілюстративними таблицями; протокол огляду від 06.12.2023 року з доданими до нього фотознімками; протоколи за результатами проведення негласної слідчо-розшукової дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 29.11.2023 року та 20.12.2023 року.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідні кримінальні правопорушення могли бути вчинені, а надані стороною обвинуваченні до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення вказаних кримінальних правопорушень підозрюваним ОСОБА_4 .

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні, пересиланні з метою збуту, а також у незаконному збуті наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин у місця позбавлення волі, вчиненому повторно, за вчинення яких передбачено основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, які відповідно до ч.5 ст.12 КК України, класифікуються як тяжкі злочини.

3.2. Щодо наявності ризиків, передбачених положеннями статті 177 КПК України.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, обґрунтовуючи подане щодо ОСОБА_4 клопотання, слідчий суддя виходить із такого.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України);

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.177 КПК України);

- незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України);

- продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у яких підозрюється (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

3.2.1. Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Так, ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів та розмір покарання, яке йому загрожує, може умисно переховуватись від органів досудового розслідування та суду як на території України, так і поза її межами з метою уникнення відповідальності.

Вказане твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків.

3.2.2. Щодо наявності ризику знищення, схову або спотворення будь-якої із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.177 КПК України).

При оцінці наявності вказаного ризику слідчий суддя враховує те, що на даний час органом досудового розслідування проведено тільки ряд першочергових слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Наявні дані кримінального провадження вказують на те, що злочинна діяльність є багатоепізодною, до якої причетні інші особи, у зв`язку із чим органом досудового розслідування проводяться слідчо-розшукові заходи, спрямовані на встановлення каналів надходження наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин до підозрюваного.

Отже, підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, насамперед не відшукані на даний час наркотичні засоби, грошові кошти, одержані від їх реалізації, які маються істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати, у тому числі унеможливить виконання завдань визначених статтею 2 КПК України.

3.2.3. Щодо наявності ризику незаконно впливу на свідка у цьому ж кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).

Встановлюючи наявність даного ризику слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідка існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

3.2.4. Щодо наявності ризику продовження вчинення кримінальних правопорушень, у яких підозрюється (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

При оцінці наявності вказаного ризику слідчий суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_4 офіційно ніде не працює, постійного законного джерела доходу на даний час не має, у межах даного кримінального провадження підозрюється у вчиненні умисних кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, що в цілому свідчить про те, що останній, перебуваючи на волі, може продовжити вчинення кримінальних правопорушень, у яких підозрюється.

4. Висновки слідчого судді.

Отже, як видно зі змісту клопотання, сторона обвинувачення просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з посиланням на те, що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

Так, при розгляді клопотання слідчим суддею враховано всі обставини, визначені в ст.178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, його процесуальну поведінку.

Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, однак на даний час у відповідності до положень кримінального процесуального закону вважається не судимим, беручи до уваги те, що хоча стороною обвинувачення й доведено існування усіх зазначених у клопотанні ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, втім в повній мірі не доведено та необґрунтовано недостатності застосування в даному конкретному випадку більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право ОСОБА_4 на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст.177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя доходить висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши підозрюваному залишати житло цілодобово, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому слід зазначити про те, що сам по собі факт підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжких злочинів не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого та виняткового запобіжного заходу. Слідчий суддя враховує, що твердження сторони обвинувачення про тяжкість вчинених злочинів, не є достатнім для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Розглядаючи клопотання, слідчий суддя враховує і те, що за змістом ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відтак, заборона застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в цьому випадку відсутня.

Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, встановленим слідчим суддею ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч.6 ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи вищенаведені обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України, та ризики згідно ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід застосувати більш м`який запобіжний захід - у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово, за виключенням часу, необхідного для відвідування медичних закладів та випадків повітряної тривоги у вказаному населеному пункті, для прямування в укриття та перебування у ньому, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

За таких обставин, у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного слід відмовити, та задовольнити клопотання захисника підозрюваного про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім цього, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_4 додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 182, 183, 184, 193, 194, 196, 205, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , - цілодобово, за виключенням часу, необхідного для відвідування медичних закладів та випадків повітряної тривоги у вказаному населеному пункті, для прямування в укриття та перебування у ньому.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 00 год. 00 хв. 07 квітня 2024 року, такі обов`язки: з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; за наявності здати на зберігання в УДМС в Тернопільській області свої паспорти для виїзду за кордон.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 .

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_4 негайно після її оголошення.

Датою закінчення дії ухвали вважати 00 год. 00 хв. 07 квітня 2024 року.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1