Провадження № 11-кп/824/1123/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

19 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ст.ст. 121 ч.1,186 ч.1 КК України і призначено йому покарання:

- за ст.121 ч.1 КК України - у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі;

- за ст.186 ч.1 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суровим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуваття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

Так, 27.09.2020 близько 01 години 15 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на літній терасі біля кафе, розташованого на АДРЕСА_2 , помітив раніше знайомого йому чоловіка, квартиранта ОСОБА_9 , який відпочивав на тій же терасі разом з друзями. Між обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 близько 01 г. 40 хв. на вказаній терасі раптово виник конфлікт на побутовому ґрунті, під час якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході словесного конфлікту 27 вересня 2020 року близько 01.45, перебуваючи на вищевказаною адресою, підійшов впритул до потерпілого, та діючи умисно наніс один удар кулаком своєї правої руки в область обличчя ОСОБА_9 та не менше двох ударів кулаком своєї правої руки в ліву частину живота потерпілого, від чого останній, відчувши сильний фізичний біль в області живота, присів на присядки на землю, схопившись руками за живіт.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 умисно наніс потерпілому, який вже лежав на правому боці на землі, не менше п`яти умисних ударів кулаком своєї правої руки та взутими ногами в область живота, тулуба та голови, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 відповідно до висновку експерта № 042-1590-2020 потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Крім того, 20.02.2021 біля 18 г.55 хв. ОСОБА_7 знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , а саме на передньому сидінні автомобіля марки «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_1 , служби таксі «Болт».

Побачивши, що в автомобілі на передній панелі знаходиться магнітний тримач, до якого був прикріплений мобільний телефон чорного кольору марки «Xiomi Note 5» у останнього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна.

Так, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, різко вихопив вищезазначений мобільний телефон з магнітного тримача та вийшов з автомобіля, не реагуючи на вимогу потерпілого ОСОБА_10 повернути майно та спробу затримати. Після чого ОСОБА_7 разом із викраденим телефоном зник з місця злочину, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 5000 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 186 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що суд не навів належного обґрунтування застосування ст. 75 КК України, оскільки в ході судового розгляду відомостей про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не встановлено. Зазначає, що підставами звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання стали обставини, які суд визнав такими, що пом`якшують покарання, а саме: розкаяння у вчиненому, відшкодування шкоди та позитивні характеристики, втім жодна із зазначених обставин ні окремо, ні їх сукупність не дає обґрунтованих підстав вважати можливим виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без реального відбування призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень покарання. Також прокурор звертає увагу на те, що судом недостатньо враховано тяжкість кримінальних правопорушень, які становлять підвищену суспільну небезпеку, проігноровано небезпечний характер дій обвинуваченого, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння завдав побоїв потерпілому, та в подальшому перебуваючи під слідством, вчинив новий умисний злочин проти власності, а саме грабіж.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, який проти неї заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч.2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку, про можливість її виправлення без відбування покарання. Такий висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, її посткримінальну поведінку та характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимості тощо. Лише проаналізувавши в сукупності всі зазначені обставини у конкретному кримінальному провадженні, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування ст. ст. 75, 76 КК України.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на виконання наведених вимог закону, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до вимог ст. 65 КК України віднесені до тяжкого та нетяжкого, особу обвинуваченого та призначив йому покарання в межах санкцій інкримінованих статей та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначив покарання у виді 5 років позбавлення волі, що прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з тим, врахувавши обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: розкаяння у вчиненому, відшкодування шкоди, позитивні характеристики, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, які передбачені ст. 76 КК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх достатньо мотивованими. Зокрема, колегія суддів вважає, що зазначені судом обставини для застосування до ОСОБА_7 приписів ст. 75 КК України дають обґрунтовані підстави вважати можливими виправлення та перевиховання обвинуваченого без реального відбування призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень покарання, і доводи апеляційної скарги прокурора цього не спростовують.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом недостатньо враховано тяжкість кримінальних правопорушень є неспроможними, оскільки судом при призначенні покарання ОСОБА_7 враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до вимог ст. 65 КК України віднесені до тяжкого та нетяжкого.

Також судом враховано, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України, в стані алкогольного сп`яніння та визнано це обставиною, яка обтяжує покарання.

Будь-яких інших доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 неможливе без реального відбування покарання прокурором не наведено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом першої інстанції вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції вимог ст.75 КК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора має бути залишена без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя