Справа № 201/7156/24
Провадження № 1-кс/201/2512/2024

УХВАЛА

17 червня 2024 року м. Дніпро
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має дві вищі освіти, є студентом-аспірантом, розлучений, працює фізичною особою-підприємцем, на утриманні перебувають: двоє дітей (14.06.2007 і 22.12.2009 р.н.) та непрацездатна матір з інвалідністю ІІ групи ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
В судовому засіданні приймали участь:
- підозрюваний ОСОБА_5
Короткий виклад клопотання.
14.06.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Враховуючи наявність обґрунтованої підозри і ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просив застосувати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без можливості внесення застави.
Під час розгляду клопотання прокурор зі слідчим клопотання підтримали.
Підозрюваний ОСОБА_5 повідомив, що вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю визнає, щиро кається, активно сприяє його розкриттю, повідомив, що він є мешканцем м. Запоріжжя і на першу вимогу приїхав до слідчого судді, у зв`язку з цим наголосив, що намірів переховуватися не має, він має постійне місце реєстрації і проживання, у нього на утриманні перебуває двоє дітей і хвора непрацездатна матір з ІІ групою інвалідності, він має чисельні нагороди і подяки, приймав участь у захисті Батьківщини від російської агресії, внаслідок чого отримав поранення. Просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді застави.
Захисник підтримав думку свого підзахисного, наголосивши на недоведеності заявлених ризиків.
Встановлені слідчим суддею обставини.
Вислухавши учасників судового процесу, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
02.06.2024 р. на лінію 102 надійшло повідомлення з лікарні ім. Мечникова, м. Дніпро про доставлення до лікарні ім. Мечникова гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ножовим пораненням лівого передпліччя та ножовим пораненням черевної стінки. В подальшому з КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня І.І. Мечникова» ДОР м. Дніпро отримано довідку №850 видану на ім`я ОСОБА_7 , в тому що приймально діагностичному відділені надано медичну допомогу з приводу ножового проникаючого поранення в черевну порожнину, ножове поранення лівого передпліччя.
В ході проведення перевірки додержання вимог ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України, встановлено, що до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла надійшов рапорт слідчого ВП про те, що 02.06.2024 о 08.00 під час огляду місця події, а сам відкритої ділянки місцевості по АДРЕСА_2 , за фактом вчинення хуліганських дій невстановленими особами, що мав місце 01.06.2024 близько 23.00 біля кафе «1920» по АДРЕСА_3 , було виявлено два автомобіля у пошкодженому стані: 1. «Audi A8» (власник ОСОБА_8 , 1984 р.н.); 2. «BMW X5» (власник ОСОБА_9 , 1995 р.н.). Окрім цього, в кущах було виявлено та вилучено 2 пістолета: 1. «GLOCK-43» з магазином спорядженим 11 патронами (дозвіл виданий ГУНП в Запорізькій області, власник - ОСОБА_5 , 1983 р.н.); 2. «ПМ» споряджений 3 патронами та окремо 4 патрони на траві.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.06.2024 року приблизно о 18.00 годині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та невстановленою особою, на автомобілі марки "AUDI A 8" д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_8 , прибули для відпочинку та вживання спиртних напоїв до ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_6 », розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , де розташувались за столиком на літній терасі ресторану.
В період часу з 18.00 години до 22 год. 45 хв. ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та невстановлена особа познайомились з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з якими разом вживали спиртні напої, перебуваючи за столом літньої тераси зазначеного ресторану, в якому також перебували й інші відвідувачі.
В ході розпиття спиртних напоїв між ОСОБА_5 , ОСОБА_10 з одного боку та невстановленої дівчиною та ОСОБА_7 з іншого боку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, а саме словесної перепалки, виник конфлікт. В ході якого ОСОБА_10 діючи з хуліганських мотивів та явної неповаги до встановлених норм поведінки, нехтуючи елементарними правилами моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, використовуючи нікчемний привід, демонстративно почав виражатись у бік невстановленої дівчини нецензурною лексикою, на що ОСОБА_7 , з метою припинення дій ОСОБА_10 кинув у бік останнього стілець, після чого ОСОБА_5 бажаючи продовження хуліганських дій, початих ОСОБА_10 , спрямованих на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, винятковим цинізмом, групою осіб, наблизився до ОСОБА_7 , схопивши останнього правою рукою за задню частину шиї, при цьому лівою рукою наніс один удар в область голови. В свою чергу ОСОБА_7 , намагаючись уникнути побиття, почав відходити назад. ОСОБА_5 продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечність своїх діянь та бажаючи настання наслідків, наблизився до ОСОБА_7 , правою рукою дістав з правої задньої кишені брюк предмет схожий на пістолет, при цьому схопивши останнього лівою рукою за передню частину шиї, та наніс пістолетом удар в область обличчя ОСОБА_7 , при цьому зробив постріл з вказаного пістолета в бік відвідувачів закладу, в цей момент ОСОБА_10 , з метою продовження своїх хуліганських дій спрямованих на грубе порушення громадського порядку, групою осіб із застосуванням предмету заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень та бажання спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_7 , діставши с кишені ніж, умисно наніс останньому не менше трьох ударів ножом у тулуб, чим спричинив тілесні ушкодження.
ОСОБА_7 , усвідомлюючи настання небезпеки для свого життя та здоров`я, покинув територію закладу. В свою чергу ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , продовжуючи свої хуліганські дії спрямовані на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, групою осіб не реагуючи на зауваження відвідувачів закладу, продовжили висловлюватися нецензурною лексикою у громадському місці, та навмисно стали перевертати на літній терасі ресторану меблі, при цьому пошкодивши столовий інвентар закладу. Своїми умисними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_10 припинили роботу ресторану на п`ятнадцять хвилин, а саме у період часу з 22.45 до 23.00, чим спричинили ТОВ «19/20» матеріальний збиток.
Після того, як всі відвідувачі ресторану почали голосно призивати ОСОБА_5 та ОСОБА_10 припинити свої дії, останні на прохання своїх знайомих припинили свої хуліганські дії та покинули ресторан у невстановленому напрямку.
14.06.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Щодо обґрунтованої підозри.
Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Уявлення про "обґрунтовану підозру" має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка оголосила про підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні такого кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Причетність ОСОБА_5 до інкримінованого йому злочину підтверджується: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_13 ; показання представника потерпілого ОСОБА_13 ; оглядом відеозапису з камер відео спостереження з закладу «19/20» за адресою: АДРЕСА_4 ; показання свідка ОСОБА_14 ; пред`явленням особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_14 ; показаннями свідка ОСОБА_15 ; показаннями свідка ОСОБА_16 ; показаннями свідка ОСОБА_17 ; оглядом місця події за адресою: АДРЕСА_5 .
Вказані здобуті під час досудового розслідування докази є вагомими та свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою отримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.
При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Отже, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно такої особи запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.
Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, долученими доказами, обґрунтованість підозри щодо вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є підтвердженою.
При цьому, ОСОБА_5 не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження існування таких обставин, які б очевидно та беззаперечно свідчили про непричетність його до кримінального правопорушення, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або вказували на необґрунтованість повідомленої підозри.
Щодо існування ризиків.
Слідчий вказує на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.
Так, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК України).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК України).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Як передбачено ст. 177 КПК України, підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
На переконання слідчого судді ризики, заявлені слідчим, є частково доведеними і полягають у наступному.
Про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строком від трьох до семи років, що загрожує йому у разі визнання винуватим у інкримінованому йому злочину. Таким чином, усвідомлюючи тяжкість покарання, ОСОБА_5 може перейти на нелегальне становище та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, тобто суворість покарання беззаперечно може слугувати приводом до переховування підозрюваного від слідства та суду.
У п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні. Подібна орієнтація законодавців та правозастосувачів зустрічається й у міжнародному праві. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений обвинуваченим. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
24 лютого 2022 року указом Президента України ОСОБА_18 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, тому необхідно взяти до уваги, що ОСОБА_5 вчинив злочин під час воєнного стану.
Ризик впливу на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) стороною захисту в повному обсязі не спростований.
Так, ризик незаконного впливу на свідків, експерта, потерпілих залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.
Тобто, вказаний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
А тому, на думку слідчого судді, ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, експерта, потерпілих, оскільки їх покази мають ґрунтовне значення, а також інших осіб, які на даний час ще не надали органу досудового розслідування та суду свої покази у кримінальному провадженні, однак їм можливо відомі обставини скоєння злочину.
При цьому встановлення вини відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України не віднесено до повноважень слідчого судді. Лише прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Тому слідчий суддя не перебирає на себе неналежні йому функції, залишаючи питання оцінки доказів у їх сукупності неупередженому суду (ст. ст. 27 та 94 КПК України).
Посилання прокурора на наявність ризику, визначеного п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик знищення, спотворення або сховання речей або документів), слідчий суддя визнає необгрунтованим, адже відповідно до вимог ст. ст. 22, 92, 184 КПК України покладено саме на орган досудового розслідування (сторону обвинувачення). Незазначення аргументів на користь твердження про існування таких ризиків є недоліком клопотання та позбавляє сенсу досліджувати це питання. Слідчий суддя переконаний, що залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, а не виконувати невластиві йому функції за них. Тим більше слідчий суддя не має на себе перебирати обов?язки органу досудового розслідування (сторони обвинувачення) з доведення тих чи інших ризиків.
Слідчим суддею встановлена обґрунтованість підозри та ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на сьогоднішній день існують.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, встановлено, що органу досудового розслідування дійсно необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій та враховується, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.178 КПК України, однією з обставин, що враховується судом при застосуванні запобіжного заходу є вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, на теперішній час зібрані докази, які мають суттєве значення для доказування вини ОСОБА_5 по вказаному кримінальному провадженню, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, тому вказана обставина може бути врахована судом, при застосуванні підозрюваному запобіжного заходу.
До того ж, слідчий суддя звертає увагу на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу.
Так, підозрюваний ОСОБА_5 є молодим чоловіком, стан його здоров`я не потребує додаткового нагляду, він працює офіційно, має тісні соціальні зв`язки, на його утриманні перебувають двоє дітей (14.06.2007 і 22.12.2009 р.н.) та непрацездатна матір з інвалідністю ІІ групи ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), він має дві вищі освіти, є студентом-аспірантом, має чисельні подяки, відзнаки, нагороди, раніше не судимий, приймав участь у захисті Батьківщини від російської агресії, внаслідок чого отримав поранення.
Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, однією з обставин, що враховується судом при застосуванні запобіжного заходу є тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчинені кримінального правопорушення в якому він підозрюється. Вказана обставина може бути врахована судом при застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки останній підозрюється у вчинені тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 7 років.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню, а саме в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому, з урахуванням особи ОСОБА_5 , який є молодим чоловіком, стан його здоров`я не потребує додаткового нагляду, він працює офіційно, має тісні соціальні зв`язки, на його утриманні перебувають двоє дітей (14.06.2007 і 22.12.2009 р.н.) та непрацездатна матір з інвалідністю ІІ групи ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), він має дві вищі освіти, є студентом-аспірантом, має чисельні подяки, відзнаки, нагороди, раніше не судимий, приймав участь у захисті Батьківщини від російської агресії, внаслідок чого отримав поранення, слідчий суддя вважає за можливе визначити йому альтернативний запобіжний захід - заставу.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Частиною 4 статті 183 КПК України передбачений вичерпний перелік, коли суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.
Однак, суд звертає увагу на те, що вищевказаною статтею законодавець надає право суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи його продовження не визначати розмір застави, однак дана стаття не є нормою прямої дії, тобто не містись обов`язкового характеру, а тому враховуючи те, що ОСОБА_5 хоча підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, втім, застосування ч. 4 ст. 183 КПК України є правом, а не обов`язком суду, суд, з урахуванням вищенаведених ризиків, суд вважає за доцільним визначити йому заставу у межах, встановлених у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.
Отже, розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи підозрюваного/обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки підозрюваного/обвинуваченого до слідчого або до суду суд достатнім стримуючим фактором для нього, щоб не здійснити втечу.
При цьому Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою.
Визначаючи відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави, а також виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, враховуючи матеріальний стан підозрюваного, тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, дані, що характеризують його способу і наявність вищезазначених ризиків, суд вважає, що застава у зазначених розмірах здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, тому у співставленні з існуючими ризиками призначає заставу.
Так, на думку суду, застава у зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмірах цілком здатна забезпечити виконання належної процесуальної поведінки підозрюваним та може гарантувати виконання ним покладених на нього обов`язків і зазначений розмір застави буде належною гарантією того, що, у разі сплати його, підозрюваний вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу.
На користь вказаного висновку слідчого судді також впливає той факт, що відповідно до ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2024 ОСОБА_5 було взято під варту в рамках кримінального провадження, в якому йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, із можливістю внесення застави в розмірі 393 640 грн, яка за нього сплачена, а тому слідчий суддя переконаний, що ОСОБА_5 вирішить не зникати через побоювання втратити сплачену заставу по обом кримінальним провадженням.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене та особу підозрюваного, а також обґрунтованість підозри і встановлені ризики, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу у 65 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яку підозрюваний чи інша особа має право у будь-який момент внести на спеціальний рахунок у порядку, визначеному КМУ, після чого може бути звільнений з-під варти, при цьому у випадку внесення застави суд покладає на нього певні обов`язки.
Щодо строку дії запобіжного заходу.
У відповідності до ст. 219 КПК України досудове розслідування може бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
В подальшому згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч. 3 ст. 115 КПК України при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою.
Тому, оскільки 14.06.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру, то досудове розслідування має бути закінчено 14.08.2024, а тому саме до цього строку в межах 60 днів з моменту взяття його під варту (затримання) слідчий суддя може застосувати запобіжний захід.
Керуючись ст. ст. 110, 131-132, 176-178, 183-187, 193-194, 196-197, 205, 369-372, 392-393 КПК України -

Клопотання слідчого задовольнити частково.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 днів, тобто до 20:00 години 14 серпня 2024 року.
ОСОБА_5 взяти під варту в залі суду негайно.
ОСОБА_5 визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 65 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 196 820 грн, за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, ОСОБА_5 слід негайно звільнити з-під варти.
У разі внесення вказаної застави покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання та роботи, залежно від стадії кримінального провадження;
- за наявності здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- утримуватись від спілкування зі свідками, потерпілим і експертами у цьому кримінальному провадженні.
Вказані обов`язки, в разі внесення застави, покладаються на ОСОБА_5 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.
У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України (застава, домашній арешт, тримання під вартою) та може бути накладено грошове стягнення.
Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 .
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, але може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1