УХВАЛА

Іменем України

05 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 753/8465/23

провадження № 51-1741 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 30 січня 2024 року в кримінальному провадженніпо обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до обставин, детально наведених у вироку місцевого суду, 14 лютого 2023 року о 17:13 год, керуючи технічно справним автомобілем марки «КІА К5» д.н.з НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння (амфетамін, метамфетамін), рухаючись проїзною частиною вул. Харківське шоме, 210 у м. Києві, допустив порушення вимог пунктів 18.4, 12.4 ПДР. Так, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначено дорожньою розміткою 1.14.1 додатку 2 та дорожніми знаками 5.38.1 (пішохідний перехід) і 5.38.2 (пішохідний перехід) додатку 1 до ПДР України, який розташований навпроти будинку АДРЕСА_2 , не зупинився та не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, виїхавши на пішохідний перехід, допустивши наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який рухався по пішохідному переходу з ліва на право відносно руху «КІА К5», та мав перевагу в русі, в результаті чого потерпілий отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження. Порушення вказаних пунктів ПДР України водієм ОСОБА_5 знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, які настали у ДТП, а саме, заподіянні потерпілому ОСОБА_6 середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження.

Київський апеляційний суд ухвалою від 30 січня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року - без змін.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про перегляд оскаржуваних судових рішень у частині призначеного покарання.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що суд надав об`єктивну оцінку даним, які характеризують особу обвинуваченого, та обставинам, що пом`якшують покарання, однак не навів підстав, які давали б суду зробити висновок про не можливість його виправлення без реального відбування покарання. Вказує, що «суд, застосовуючи норму ст. 69 КК України, у своєму рішенні зазначив, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно впливають на пом`якшення призначеного покарання, а не на зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення». Наголошує, що пом`якшуючі обставини можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, а також істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Вважає, що постановляючи рішення по справі, суд припустився не однозначного трактування чинного законодавства та суперечливої і не об`єктивної оцінки в застосуванні норм матеріального права, що призвело до порушення норм кримінального процесуального закону.

Крім цього, просить зупинити виконання оскаржуваних судових рішень.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги захисника та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно із ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

Тобто застосування ст. 69 КК України передбачає наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_5 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання.

Крім того, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, місцевий суд врахував у якості обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання - щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, перебування на утриманні малолітньої дитини, а також відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання.

Водночас суди також урахували відсутність претензій з боку потерпілого.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що встановлені місцевим судом обставини, які пом`якшують покарання, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що у сукупності з даними про особу обвинуваченого, дало підстави відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України для переходу до більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке узгоджується із вимогами статей 50, 65 КК України, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

З чим погоджується і Суд касаційної інстанції.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив посилання й інші доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі та, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі захисника ОСОБА_8 відсутнє таке обґрунтування необхідності призначення ОСОБА_5 ще більш м`якого покарання, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене засудженому покарання, не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, та не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування.

Крім того, Суд звертає увагу, що санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України позбавлення права керувати транспортними засобами передбачене як обов`язкове додаткове покарання. У зв`язку з цим суди правомірно застосували до ОСОБА_5 додатковий вид покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Водночас касаційна скарга захисника ОСОБА_8 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 412 КПК України, а відтак й необхідності зміни оскаржуваних судових рішень на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК України суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття касаційного провадження вирішує питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються. Отже, за відсутністю підстав для відкриття касаційного провадження таке питання не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 30 січня 2024 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3