Справа № 442/8810/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/116/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2023 року, застосувавши до ОСОБА_6 положення ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільненні від відбування покарання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений покликається на те, що вважає оскаржену ухвалу передчасною, необґрунтованою, невмотивованою та винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що за час відбування покарання він повністю змінив своє ставлення до скоєного та до поведінки в минулому, вважає, що виправився та став свідомим.

Зазначає, що жодного разу не порушував режимних вимог та в порядку вимог ч. 14 ст. 134 КВК України дисциплінарні стягнення у нього відсутні, що також свідчить про його стабільну правослухняну поведінку, що, у свою чергу, свідчить про виправлення його як засудженого.

На думку апелянта, судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення та ретельно не з`ясовано ставлення засудженого до вчиненого злочину, додержання ним вимог режиму та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання, працевлаштування та соціальних зв`язків в цілому, - як суворо вимагає п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Судом залишено поза увагою його прагнення до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок, передбачених ст. 126 КВК України, оскільки в виправній установі він здобув професію «слюсар-ремонтник», що також враховується при визначенні ступеня виправлення засудженого.

Крім цього, судом безпідставно не взято до уваги його місці соціальні зв`язки постійне місце проживання та прогресуючу хворобу матері, яка потребує операції та догляду у міжопераційний період, оскільки він є її єдиною близькою людиною.

Вважає, що довів свою правослухняну поведінку, яка в сукупності з сімейними обставинами може бути застосована як підстава для застосування щодо нього ст. 81 КК України.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній.

Прокурор ОСОБА_7 проти задоволення апеляційних вимог заперечив, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно з ч. 3 ст. 81 КК України, умовне-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

За змістом цієї норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання вказаних вище вимог закону дотримано в повній мірі.

Згідно з долученою до клопотання характеристикою, ОСОБА_6 двічі притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, один раз судом до нього застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробуванням. Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 24 липня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309, ст. 71, ст. 72 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі. Під час тримання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» ОСОБА_6 характеризувався посередньо: порушень режимних вимог не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався; адміністрацією установи не заохочувався. З 11 серпня 2022 року засуджений відбуває покарання в Державній установі «Дрогобицька виправна колонія (№40)». За час відбування покарання характеризується посередньо: порушень режимних вимог не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався; адміністрацією установи не заохочувався. На виробництві установи не працевлаштований та ініціативи не проявляє. У ставленні до представників адміністрації ввічливий, у ставленні до інших засуджених неконфліктний. Правил санітарії та гігієни дотримується, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Намагається дбайливо ставитись до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд, використовувати їх тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Намагається виконувати роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, для їх виконання. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно. Вимог пожежної безпеки і безпеки праці дотримується. Участі в організації та проведенні виховних заходів, передбачених ст.123 КВК України, які проводяться в установі не бере. Участі у реалізації програми диференційованого виховного впливу, передбачених ст.123 КВК України, не бере. До підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок, передбачених ст. 126 КВК України прагне, здобув професію «Слюсар ремонтник». Участі у роботі самодіяльних організацій, передбачених статтею 127 КВК України, не бере. Засуджений підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та отримує від них посилки і бандеролі. Згідно з вироком суду позову немає. Засуджений ОСОБА_6 на профілактичному обліку в установі не перебуває.

Відповідно до Порядку визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року №294/5, персоналом установи виконання покарання сформульовано висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 , підсумок 143 балів засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення), не може бути представлений до умовно-достроково звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. ст. 81, 82 КК України).

Дослідивши матеріали, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до останнього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, адже останній за час відбування покарання характеризується посередньо: до дисциплінарної відповідальності не притягався, адміністрацією установи жодного разу не заохочувався; участі в програмах диференційованого виховного впливу та у проведенні виховних заходів, які проводяться в установі, не бере.

На думку колегії суддів, прагнення ОСОБА_6 до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок, здобуття ним професії свідчить про те, що поведінка засудженого зазнає позитивних змін, однак станом на сьогодні підстави стверджувати, що останній дійсно став на шлях виправлення та довів вказаний факт, відсутні.

Наведені засудженим в апеляційній скарзі обставини та дані апеляційний суд не вбачає підставою для скасування оскарженої ухвали та застосування умовно-дострокового звільнення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов правильного висновку про недоведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому суд належним чином мотивував прийняте рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання залишити без змін, його апеляційну без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4