Справа№938/586/23
Провадження № 1-кп/938/14/24
УХВАЛА

іменем України

20 лютого 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000061 від 13.07.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, депутатом не обирався, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390 -1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 умисно не виконав обмежувальних приписів, будучи особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, тобто вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ст. 390-1 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено при таких обставинах.

Зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 Цивільного процесуального кодексу України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно правові засади запобігання та протидію домашньому насильству, основні напрямки реалізації державної політики у сферi запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п.п. 3, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашне насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашне насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, iншi діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психiчному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоiв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Вiдповiдно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно зі п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашне насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Рiшенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області вiд 14.06.2023 (справа № 938/385/23, провадження №2-о/938/20/23), заяву ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису задоволено частково, видано обмежувальний припис, яким визначено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_4 , на строк два місяці з заборонами щодо:

-перебувати в місці спільного проживання (перебування) ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближатися на відстані менше 50 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_6 , якщо вона за власним бажання перебунає у місці, невідомому ОСОБА_4 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- ведення листування, телефонних переговорів, sms-або контактування з нею через iнші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняс його виконання.

Копію рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 14.06.2023 року за заявою ОСОБА_6 у цивільній справі N938/385/23, (провадження N 2-о/938/20/23) нія 14.06.2023 року про видачу обмежувального припису ОСОБА_4 28.06.2023 року одержав наручно та 03.07.2023 року його було особисто під підпис ознайомленим із даним рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 14.06 2023 року про видачу обмежувального припису з роз`ясненням відповідних обов`язків.

Однак, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільбно-небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на не виконання обмежувальних приписів, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями згідно рішення суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, 07.07.2023 року близько 12:00 год., в порушення вимог рішення суду вiл 14.06.2023 року про видачу обмежувального припису, яким визначено заходи тимчасового обмеження прав, прибув до місця проживання ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 , з метою зустрітись та побачитись із нею. Перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_6 , ОСОБА_4 вступив iз нею у словесний конфлікт.

Таким чином, ОСОБА_4 порушив обмеження, встановлені рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області у цивільній справі № 938/385/23 (провадження № 2-о/938/20/23) від 14.06.2023 про видачу обмежувального припису та визначені нормами ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмеження, що посягають на нормальний розвиток, проживання і здоров`я ОСОБА_6 .

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на умисне невиконання обмежувальних приписів згiдно рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 14.06.2023 року, дiючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настаня суспільно-небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на не виконання обмежувальних приписів, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями згiдно рішення суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду. ОСОБА_4 , в порушення вимог рiшення суду від 14.06.2023 про видачу обмежкунального припису, яким визначено заходи тимчасового обмеження прав, висловив прохання своїм батькам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , щоб вони поспілкувалися від його імені з дружиною ОСОБА_6 .

Після чого, батьки ОСОБА_4 - ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_8 , на прохання свого сина 08.07.2023 року близько 17:00 год. прийшли до місця проживання невістки ОСОБА_6 , в АДРЕСА_1 та перебуваючи спільно з останньою протягом певного періоду часу проводили розмову щодо примирення мiж нею та їхнім сином ОСОБА_9 .

Тобто, батьки ОСОБА_4 на його прохання, в порушення вимог рiшення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 14.06.2023 року про видачу обмежувального припису, яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав, контактували, проводили розмови із ОСОБА_6 , чим порушено обмеження встановлені рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області у цивільній справі № 938/385/23 (провадження № 2-o/938/17/23) вiд 14.06.2023 про видачу обмежувального припису.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на умисне невиконання обмежувальних приписів згідно рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 14.06.2023 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на не виконання обмежувальних приписів, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями згідно рішення суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, ОСОБА_4 11.07.2023 близько 13.00 год., в порушення вимог рішення суду вiд 14.06.2023 року про видачу обмежувального припису, яким визначено заходи тимчасового обмеження прав, прибув до місця проживання ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , пiд приводом допомоги по господарству, з метою зустрітись та побачитись із нею. Перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_6 , ОСОБА_4 виконував роботу по господарству.

Тобто, ОСОБА_4 порушив обмеження, встановлені рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області у цивільній справі № 938/385/23 (провадження № 2-о/938/20/23) від 14.06.2023 року про видачу обмежувального припису та визначені нормами ч.7 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмеження, що посягають на нормальний розвиток, проживання і здоров`я ОСОБА_6 .

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в умисному невиконаний обмежувальних приписів особою щодо якої такі заходи застосовані судом, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ст. 390-1 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК визнав повністю, визнавши всі обставини, зазначені в обвинувальному акті щодо нього.

Від потерпілої ОСОБА_6 через Укрпошту поступила заява (а.с.49-50), в якій зазначено, що вона примирилася з обвинуваченим ОСОБА_10 , а тому просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України та кримінальне провадження щодо нього закрити.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала клопотання потерпілої та просила звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України в зв`язку з примиренням потерпілої з ним

Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні також просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, так як він з потерпілою примирилися, а справу провадженням закрити.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення заяв потерпілої та обвинуваченого не заперечив.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, обговоривши заявлені клопотання, суд вважає, що вони підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», примирення винної особи з потерпілим належить розуміти як акт прощення її ним в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

За наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст.390-1 КК України .

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_10 , дійсно мало місце та містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Крім цього, наявні підстави звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбачені ст. 46 КК України, оскільки ОСОБА_10 1) примирився з потерпілою, яка не має до нього претензій матеріального чи морального характеру, тобто усунув, заподіяну ним вчиненням кримінального проступку, шкоду; 2) кримінальне правопорушення, передбачене ст. 390-1 КК України є кримінальним проступком, не відноситься до корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів; 3) потерпіла подала до суду письмову заяву про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених ст. 46 КК України.

Із матеріалів справи вбачається, що на час складання обвинувального акта щодо ОСОБА_4 за ст.390-1 КК України він раніше не судимий, однак 11.07.2023 року щодо нього направлено обвинувальний акт до суду за ч.1 ст.125 КК України у кримінальному провадженні за № 0000055 (а.с.74). Надалі ухвалою Верховинського районного суду від 17.08.2023 року кримінальне провадження № 0000055 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України закрито в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с.71-73).

Суд звертає увагу, що за приписами ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. При цьому, під час закриття кримінального провадження на підставі відмови потерпілого від обвинувачення суд фактично визнає відсутність самого обвинувачення щодо особи, а тому не потрібно встановлювати сам факт вчинення кримінального правопорушення, ні винуватість чи невинуватість такої особи. За таких обставин судом не перевіряються докази, а також не досліджується питання, чи було дотримано інші вимоги процесуального закону під час провадження у такій справі.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду.

Принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29.06.2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини, що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Відповідно до ч.4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Таким чином, оскільки ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17.08.2023 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України було закрито в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, то судом не встановлювалася його винуватість чи невинуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, щодо нього не ухвалювався обвинувальний вирок, а відповідно не можна трактувати, що він раніше вчинив кримінальне правопорушення, в зв`язку з чим є раніше несудимою особою.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання, що обвинуваченого ОСОБА_4 слід звільнити від кримінальної відповідальності в зв`язку з примиренням з потерпілою та закрити провадження в справі.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Судових витрат у кримінальному провадженні немає, цивільний позов не заявлявся.

Також відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про долю речових доказів в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Зокрема, постановами від 15.07.2023 року та від 17.07.2023 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000061 від 13.07.2023 року два перевірочні матеріали №17 та №21 за зверненнями ОСОБА_6 та лазерний диск марки «DVD +RW 4.7 GB», на який перекопійовано відеофайл з нагрудної камери поліцейського офіцера ОСОБА_11 .

Керуючись ст. ст. 284,285,286,372 КПК України, ст. 46 КК України, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України на підставі ст.46 КК України - у зв`язку з примиренням винного з потерпілою, а кримінальне провадження закрити.

Речові докази по справі після набрання ухвали законної сили, а саме два перевірочні матеріали №17 та №21 за зверненнями ОСОБА_6 та лазерний диск марки «DVD +RW 4.7 GB», на який перекопійовано відеофайл з нагрудної камери поліцейського офіцера ОСОБА_11 зберігати в матеріалах кримінального провадження № №0000061 (органу досудового розслідування).

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: Наталія ЧЕКАН