Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 1-кп/733/28/24
Єдиний унікальний №733/1504/23
Ухвала

20 червня 2024 року Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ічнянського районного суду Чернігівської області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

20 червня 2024 року в судовому засіданні прокурор Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 надав суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , мотивуючи тим, що останньому на підставі ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 липня 2023 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який утримується в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор». Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 липня 2024 року включно. Таким чином, строк тримання під вартою закінчується 10 липня 2024 року. На даний час кримінальне провадження не розглянуто та продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як обвинувачений ОСОБА_6 може залишити своє місце проживання та переховуватися від суду, а також ризики, передбачені п. 3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може бути вираженим у впливі на свідків та потерпілих, оскільки йому відомі місця їх проживання, створенні обвинуваченим штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій, а тому підстави для зміни запобіжного заходу та застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Прокурор в судовому засіданні подане ним клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою підтримала та просила його задовольнити.

Представник потерпілої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою підтримала, оскільки вважає, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно нього посилаючись на те, що він має постійне місце проживання, має рідних та близьких, від слідства та суду не переховувався та не впливав на свідків, а тому просив обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні щодо клопотання про продовження строку тримання під вартою заперечив та зазначив, що відсутні всі підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою та вони є не обґрунтованими та не доведеними, а тому просив вибрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, так як обвинувачений від суду та слідства не переховувався, має родинні відносини та не впливав на свідків.

З`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд прийшов до наступних висновків.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про продовження (зміну) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

Суд враховує, що запобіжний захід не є мірою покарання, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення і покарання за нього, хоча і є визначальним елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, оскільки нормами КПК та відповідно практикою застосування Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це не визнається.

Відповідно до ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Згідно ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд зазначає, що стосується ризику переховування від суду, то відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»). Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 липня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 жовтня 2023 року включно. Ухвалами Ічнянського районного суду Чернігівської області продовжувався строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 до 11 грудня 2023 року, 22 січня 2024 року, 17 березня 2024 року та 12 травня 2024 року до 10 липня 2024 року включно.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає безальтернативну міру покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 15 років. Матеріали провадження не вказують на наявність захворювань в останнього, які б унеможливлювали його тримання під вартою та при обранні більш м`якого запобіжного заходу в умовах воєнного стану є підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, так як в останнього відсутні сталі родинні зв`язки, проживає одиноко, може впливати на свідків, так як останні не допитані в судовому засіданні, а також на хід судового розгляду справи в зв`язку з її незавершенням.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд також враховує те, що слідчим суддею обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою попередження ризику переховування ОСОБА_6 від суду та незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, заявлені ризики не зменшилися та жоден з більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі домашній арешт, не зможе запобігти встановленим ризикам, а також враховуючи те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України перебуває на стадії розгляду та не допитані свідки.

Оцінюючи доводи сторони захисту, суд вважає їх такими, що не доведені належними доказами та є необґрунтованими. Стороною захисту не доведено, що зміною запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, буде усунено існуючі ризики. На даний час ризики та обставини, передбачені п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не змінилися та продовжують існувати, а будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, а тому клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтоване та підлягає до задоволення.

Враховуючи вищенаведене та встановлені судом обставини при продовженні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання йому запобіжного заходу, не зменшилися та існують на даний час, об`єктивну неможливість застосування стосовно обвинуваченого більш м`яких видів запобіжного заходу, що передбачені ч.1 ст. 176 КПК України, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вище зазначеним ризикам, а також те, що судове провадження не може бути завершене до спливу строку тримання під вартою, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 176-177, 194, 196, 197, 199, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 в здійсненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 18 серпня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та направити Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» для відома.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Cуддя ОСОБА_1