У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000048

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 289, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2023 року ОСОБА_7 засуджений:

-за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна;

-за п. 9 ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст. 289 та п. 9 ч. 2 статті 115 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 визначено шляхом повного приєднання до покарання за даним вироком, невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22.09.2017 за ч.2 та ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці 23 дні, визначено остаточний строк покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років 2 місяці 23 дні без конфіскації майна засудженого.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання даним вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбутого покарання, строк попереднього ув`язнення з 18.01.2021 по день, що передує дню набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати щодо проведених експертиз у загальному розмірі 7 142 грн. 59 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок незаконним на необґрунтованим. Стверджує, що при проведенні досудового розслідування працівники Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області вчинили на нього психологічний тиск та фізичне катування, внаслідок чого він вимушено обмовив себе при проведенні слідчого експерименту.

Апелянт зазначив, що суд послався на докази, які були отримані незаконним шляхом працівниками поліції.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

13 січня 2021 року, у вечірній час, ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , виконуючи обов`язки охоронців, знаходилися на території стоянки вантажних автомобілів за адресою: АДРЕСА_1 , де вживали алкогольні напої.

Достовірно знаючи, що автомобіль DAF TE 47 ХS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, з приєднаним до нього напівпричепом спеціалізованим марки FLIEGL SDS 350, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , сірого кольору, який належить ОСОБА_9 , не зачинений на запірний пристрій, а ключ знаходиться у кабіні автомобіля у замку запалення, ОСОБА_7 вирішив заволодіти даним транспортним засобом.

Цього ж дня, приблизно о 21:10, ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій злочинний намір на заволодіння вищевказаним транспортним засобом, скориставшись відсутністю власника вказаного автомобілю, через водійські двері, які не були зачинені, потрапив до салону автомобіля.

Використавши ключ, який перебував у салоні, ОСОБА_7 увімкнув двигун та здійснив на даному транспорті рух по території стоянки у напрямку виїзду з неї, чим незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом, що належить ОСОБА_9 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та вартість якого становить 224 368 грн, з напівпричепом марки FLIEGL SDS 350, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , належним ОСОБА_9 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та вартість якого на час вчинення злочину становила 141 155 грн. 52 коп. В ході руху вищевказаним транспортним засобом, ОСОБА_7 , не маючи необхідним навичок керування даним видом автомобілю, не зміг виїхати з території автомобільної стоянки, пошкодивши останній.

ОСОБА_8 , побачивши вчинені ОСОБА_7 дії щодо чужого транспортного засобу, в тому числі пошкодження останнього, намагався залишити територію даної стоянки.

ОСОБА_7 , виявивши, що ОСОБА_8 намагається піти зі стоянки, наздогнав його, схопив руками за шию та із застосуванням сили, завів ОСОБА_8 до кімнати будівлі на стоянці, в якій вони вживали спиртні напої, наказавши йому з кімнати не виходити, лягти спати та нікому не розповідати про вищевказані події, а сам повернувся до пошкодженого транспортного засобу для повернення його на місце, однак зробити цього не зміг.

Повернувшись до приміщенні, де раніше залишив ОСОБА_8 , побачив, що останнього немає, та, усвідомлюючи, що його дії можуть бути викриті ОСОБА_8 перед іншими, вирішив вчинити вбивство останнього з метою приховування щойно скоєного ним кримінального правопорушення.

Реалізовуючи свій злочинний намір на умисне вбивство ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 підшукав знаряддя для вбивства, зокрема дерев`яну биту, яку взяв у приміщенні будівлі на стоянці та пішов по АДРЕСА_1 , в напрямку станції Горохівка, розшукуючи ОСОБА_8 .

Знаходячись на станції Горохівка в селищі Горохівка Вітовського району Миколаївської області, приблизно о 00-55 годині 14.01.2021 року, ОСОБА_7 побачив ОСОБА_8 , який проходив по алеї між будинками АДРЕСА_2 .

Підійшовши до ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки у виді смерті ОСОБА_8 та бажаючи їх настання, близько 01-00 години 14.01.2021 р., знаходячись на алеї між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 , принесеною із собою битою, яку тримав у правій руці, наніс не менше шести ударів в область голови ОСОБА_8 , який в цей час стояв у вертикальному положенні до нього обличчям, завдавши потерплому численні переломи кісток черепу, забої головного мозку, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечні для життя людини в момент їх заподіяння та які перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 , яка настала в автомобілі швидкої медичної допомоги.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватим:

- у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно та кваліфікував його дії за ч.2 ст. 289 КК України;

- в умисному вбивстві, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з метою приховати інший злочин та кваліфікував його дії за п.9 ч.2 ст.115КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважав вирок суду законним та обґрунтованим. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, суд встановив таке.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Однак, оскаржуваний вирок зазначеним вимогам закону не відповідає.

В суді обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнав. На думку апелянта, його причетність до вчинення злочинів не доведена. В суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений стверджував, що заява до поліції із зізнанням та його показання під час слідчого експерименту надані під психологічним тиском працівників поліції, та внаслідок його катування.

Однак суд першої інстанції ці доводи взагалі не перевірив та не навів переконливих спростувань таких аргументів.

З оскаржуваного вироку вбачається, що протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував як один із ключових доказів його винуватості.

Зокрема, суд першої інстанції послався в обгрунтування вини ОСОБА_7 на дані протоколу слідчого експерименту, що здійснений безпосередньо після явки обвинуваченого до поліції із заявою про зізнання від 18.01.2021, відеозапис якого досліджений в ході судового розгляді.

Згідно даним зазначеного протоколу, ОСОБА_7 повідомив та на місці події пояснив, що 13.01.2021, після святкування із ОСОБА_10 різдвяних свят та вживання спиртного за місцем його роботи та проживання в смт.Воскресенське, він вирішив проїхатись на автомобілі ДАФ ВЕ9957 з причепом, належними ОСОБА_11 , будучи обізнаним, що двері кабіни відкриті. Він сів до салону, завів двигун, після чого вийшов та відкрив ворота і намагався виїхати з території станції, однак зачепив та розбив дзеркало автомобілю ДАФ, що знаходився праворуч від нього. Свідком даних подій став ОСОБА_12 . Побачивши, що останній намагається залишити територію станції, він ( ОСОБА_7 ) вибіг за ним, обхопив за шию та повернув на територію станції, наказавши лягти спати, сам повернувся до автомобілю, намагаючись повернути його на місце. Повернувшись до приміщення станції приблизно через 5-7 хвилин та не віднайшовши ОСОБА_13 , він пішов на пошуки останнього. У двох молодиків дізнався напрямок, в якому пішов ОСОБА_10 та послідував за ним. Побачивши ОСОБА_13 на станції ОСОБА_14 , він сховався у провулку, очікуючи на ОСОБА_13 , та коли той підійшов до місця його переховування, він ( ОСОБА_7 ), наніс йому 3 удари, по одному в область голови, руки та ноги. Залишивши потерпілого лежати на землі, він пішов. Дізнавшись про смерть ОСОБА_8 , він 18.01.2021 з`явився до поліції з добровільним зізнанням (а.с. 51, 76-82 т. 3).

Заперечуючи доводи обвинуваченого у цій частині, суд першої інстанції зазначив, що відхилив доводи ОСОБА_7 про те, що пояснення під час слідчого експерименту та написання заяви до поліції із добровільним зізнанням вчинені ним внаслідок психологічного тиску з боку працівників поліції. Зазначені доводи суд першої інстанції сприйняв як спробу уникнути кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції зазначив, що аналізуючи поведінку ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, який проведено за участю понятих та у присутності захисника, встановлено, що обвинувачений поводився вільно, без примусу, докладно та жваво розповідав про вчинені ним дії на стоянці, про здійснений ним рух на автомобілі ОСОБА_15 з метою виїзду за межі стоянки. Також ОСОБА_7 повідомив про свої дії відносно ОСОБА_13 , який побачив пошкоджені автомобілі, розповів про примусове повернення потерпілого на стоянку, про дії з пошуку ОСОБА_13 після того, як не виявив останнього в приміщенні станції, шлях пошуку та місце, де знайшов потерпілого, про нанесення потерпілому тілесних ушкоджень в область голови принесеною із собою битою, та про його з`явлення до поліції із зізнанням.

За висновком суду першої інстанції, досліджений відеозапис не викликає сумнівів у добровільності дій та пояснень ОСОБА_7 , оскільки останній під час слідчого експерименту поводив себе жваво, докладно та послідовно описував, а також конкретизував обставини вчинених ним злочинних дій, не виявляв ознак пригніченості чи примусу.

Проте вказану позицію суду не можна вважати вмотивованою та прийнятною.

Кримінальний процесуальний закон забороняє під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність (ч. 2 ст. 11 КПК України). Докази, отримані внаслідок таких дій, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК України є недопустимими.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) беззастережно забороняє катування та нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження.

Як визначив Європейський суд з прав людини у справах «Вергельський проти України» та «Яременко проти України» (рішення від 12 березня 2009 року та 12 червня 2008 року відповідно), коли особа небезпідставно скаржиться на те, що вона була піддана поганому поводженню з боку суб`єктів владних повноважень усупереч ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом проведення ефективного офіційного розслідування.

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою, що під час судового розгляду ОСОБА_7 деталізував, в чому саме полягали незаконні методи проведення досудового розслідування, зокрема під час подання явки з повинною та до проведення слідчого експерименту за його участю, що за твердженням обвинуваченого, призвело до його обмови.

Пославшись на заяву про явку з повинною, суд першої інстанції не перевірив обставини її подання. Зазначене можливо перевірити шляхом допиту осіб, які зазначену заяву прийняли (т.3, а.с. 51).

Що стосується протоколу проведення слідчого експерименту, то обставини його складання та проведення цієї слідчої дії теж можливо перевірити шляхом допиту в суді учасників цієї слідчої дії. Окрім того, слід з`ясувати, чи були вчинені з боку працівників поліції незаконні методи слідства до проведення слідчого експерименту.

Отже, залишаючи без ефективної перевірки заяву обвинуваченого про незаконні методи слідства, суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, як про це слушно йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Таким чином, оскаржений вирок відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України слід скасувати.

З огляду на встановлені істотні порушення норм кримінального процесуального закону й на те, що вирішення інших викладених у скарзі доводів пов`язано з переоцінкою сукупності зібраних доказів, колегія суддів не вбачає підстав для їх перевірки у ході апеляційного розгляду та вважає, що з урахуванням вимог, заявлених у апеляційній скарзі, зазначені доводи має перевірити суд першої інстанції.

У зв`язку з викладеним є підстави для задоволення апеляційної скарги і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду в суді першої інстанції необхідно врахувати наведене, з використанням усіх процесуальних можливостей належним чином перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, і, здійснивши провадження з дотриманням вимог чинного законодавства, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, судом апеляційної інстанції не перевіряються інші доводи апеляційної скарги. Але ж, під час нового розгляду належить ретельно перевірити усі доводи, наведені в апеляційних скаргах, надати на них вичерпну відповідь і ухвалити законне, обґрунтоване та мотивоване рішення, навівши докладні мотиви його ухвалення.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та заявлені прокурором при обранні запобіжного заходу ризики, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою. За такого, колегія суддів вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Строк тримання ОСОБА_7 під вартою продовжити до 13 липня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3