ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників провадження: прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 27 березня 2024року в кримінальному провадженні №0000191 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, уродженця с.Рибне Косівського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, який на час вчинення інкримінованого йому злочину перебував на посаді номера обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 27 березня 2024року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту з 22.00 год. по 06.00 год. до набрання вироком законної сили.

Згідно вироку суду наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2022 № 43 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_6 , призначено на посаду номера обслуги 3 гірсько-штурмового відділення 3 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення як такого, що з 01.03.2022 та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Згодом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.09.2022 № 248 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_6 , призначено на посаду номера обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття ОСОБА_6 на військову службу за призовом під час мобілізації він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного громадянина України захищати Вітчизну, суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної основної готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно :знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

24.02.2022 Президент України видав Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, відповідно до якого з 05 год. 30 хвилин 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, строком на 30 діб. Цього ж дня Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який набрав чинності 24.02.2022. В послідуючому Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та ці Укази затверджувались Законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування вказаної військової частини 21.09.2022 близько 09.00 год. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та вибув до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби до 25.01.2024.

В подальшому, 25.01.2024 ОСОБА_6 , за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, в рамках кримінального провадження №0000009 від 05.01.2024 був затриманий працівниками Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області та в подальшому відносно нього ухвалою слідчого судді Вижницького районного суду Чернівецької області застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що стало наслідком припинення подальшого ухилення ним від військової служби без поважних причин.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції статті КК України від 19.08.2022), а саме самовільне залишення військової частини в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

В суді першої інстанції дослідження доказів по справі здійснювалось в порядку ст.349 ч.3 КПК України.

На вказаний вирок ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити оскаржуване рішення та призначити йому покарання із застосуванням ст.69, 75 КК України.

На обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначав, що при призначенні йому покарання суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання, його щире каяття. Обставин, що обтяжують йому покарання, судом не встановлено. Вказував, що судом не враховано і не віднесено до пом`якшуючих покарання обставин його молодий вік, що у нього народився син ОСОБА_7 , який разом з його дружиною перебувають на його утриманні.

Ще зазначав, що обмеження, встановлені в диспозиціях ст.69, 75 КК України, не можуть бути до нього застосовані, оскільки він вчинив кримінальне правопорушення до набрання законної сили Закону України про зміни в ці статті. Вважає, що призначене йому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_6 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, від нього не надходило клопотань про відкладення судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних вимог обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та час його припинення, колегія суддів не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження тих фактичних обставин, які ніким не оспорено.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, оскільки, будучи військовослужбовцем, він самовільно залишив військову частину більше ніж на три доби і ці дії вчинив в умовах воєнного стану.

І оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України є триваючим правопорушенням, а саме є закінченим з моменту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу понад три доби і закінчується в день припинення цього правопорушення, тобто коли особа добровільно з`явилася до військової частини, або коли її було затримано, посилання апелянта на те, що до нього не можуть бути застосовані обмеження, встановленні в ст.69, 75 КК України Законом України щодо їх застосування, так як вказані обмеження були прийняті після самовільного залишення ним військової частини, є необґрунтованим.

Відповідно до ч.2 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправну відповідальність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Судом першої інстанції і під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, 21.09.2022року близько 09.00год самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_3 і вибув до місця свого проживання в АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби до 25.01.2024року, коли був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України працівниками Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області.

Вказані обставини не оспорюються обвинуваченим в поданій апеляційній скарзі.

І оскільки вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є триваючим і під час його вчинення ОСОБА_6 законодавцем Законом України №2839 ІХ від 13.12.2022року, який набрав законної сили 26.01.2023року, внесено зміни в статті 69, 75 КК України у виді заборони застосування передбачених в них правил призначення покарання та звільнення від відбування призначеного покарання щодо осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, передбачені, в тому числі і за ст.407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.5 ст.407 КК України та не застосував при призначенні покарання йому правила ст.69 і 75 КК України у виді призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.5 ст.407 КК України, або не перейшов до іншого більш м`якого виду покарання, яке не передбачено санкцією ст.407 ч.5 КК України та не звільнив останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.5 ст.407 КК України, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити, а вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 27 березня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія

Згідно з оригіналом: _______ ОСОБА_1

29.05.2024