ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1316/24 Справа № 202/2316/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченої ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000377 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_15 та представника потерпілого ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_11 ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровська, громадянки України, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4, 2 ст. 358, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст .27, ч. 4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_13 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Єнакієво, раніше не судимої, проживаючої за адресою АДРЕСА_3 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 4, 2 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року задоволено клопотання захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000377, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2023 року у відношенні: ОСОБА_7 , обвинуваченої за ст.ст.: 27 ч.2; 28 ч.4; 190 ч.4; 255 ч. 2; 27 ч.2; 28 ч.4; 358 ч.4,2; 28 ч.4; 365-2 ч.3 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого за ст.ст.: 27 ч.2; 28 ч.4; 190 ч.4; 27 ч.2; 209 ч.3; 255 ч.2; 27 ч.2; 358 ч.4 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченої за ст.ст.: 27 ч.2; 255 ч. 2; 27 ч.2; 28 ч.4; ст. 190 ч.4; 27 ч.2; 358 ч.4,2 КК України повернуто прокурору.

Прокурору усунути недоліки в обвинувальному акті до 12 березня 2024 року

Мотивуючи постановлене рішення суд першої інстанції послався на те, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, який міститься на сторінках 3 16 обвинувального акту повністю співпадає за замістом з формулюванням обвинувачення ОСОБА_7 , яке міститься на сторінках 17 30, повністю співпадає за замістом з формулюванням обвинувачення ОСОБА_8 , яке міститься на сторінках 30 44 та повністю співпадає за замістом з формулюванням обвинувачення ОСОБА_13 , яке міститься на сторінках 44 58, тобто повторно абсолютно ідентичного змісту зазначено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинувачених, із посиланням на відповідні статті та частини статей кримінального закону, що жодним чином не відповідає положенням кримінального процесуального закону, а також нормам міжнародних актів і судовій практиці.

Водночас, суд зазначив, що прокурором в різних розділах обвинувального акту було по-різному кваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_7 . Так, в розділі «Правова кваліфікація кримінального правопорушення» наявна «ч. 2 ст. 255», а в розділі «Формулювання обвинувачення» - «ч. 1 ст. 255»; в розділі «Правова кваліфікація кримінального правопорушення» наявна «ч. 4 ст. 28», а в розділі «Формулювання обвинувачення» - відсутня така стаття; в розділі «Правова кваліфікація кримінального правопорушення» наявна «ч. 3 ст. 365-2», а в розділі «Формулювання обвинувачення» - відсутня така стаття; натомість в розділі «Правова кваліфікація кримінального правопорушення» наявна «ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209», яка відсутня в розділі «Правова кваліфікація кримінального правопорушення». При цьому, в розділі 1 «Найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер» обвинувального акту зазначена кваліфікація, яка також не відповідає дій правовій кваліфікації, яку було зроблено прокурором щодо дій обвинуваченої ОСОБА_7 .

Обвинувальний акт в частині обвинувачення ОСОБА_13 також не містить обов`язкових складових, передбачених процесуальним законом, відсутня індивідуалізація, фактично всім обвинуваченим висунуто одне й теж обвинувачення. Так обвинуваченій ОСОБА_13 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 255 КК України, однак обвинувальний акт взагалі не містить вказівки на час, місце та обставини створення злочинної організації, відсутні посилання на фактичні обставини про те, що обвинувачена дійсно усвідомлювала, що здійснює вступ до злочинної організації, не визначено моменту вступу до складу такої організації, не наводиться жодних дій, які б свідчили про її активну участь у діяльності цієї злочинної організації.

Таким чином, обвинувальний акт містить положення, що суперечать одне одному в частині правової кваліфікації дій обвинувачених, що є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

На другому аркуші обвинувального акту містяться відомості щодо потерпілих в кримінальному провадженні № 0000377 від 29.03.2023, а саме відомості щодо фізичної особи ОСОБА_14 та фізичної особи ОСОБА_16 , в той час як з формулювання обвинувачення видно, що шкоду було завдано юридичній особі ТОВ «ЕКСПРЕС» - в частині заволодіння майном ТОВ «Експрес», а саме будівлями та спорудами за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 01; 2) фізичним особам ОСОБА_14 та ОСОБА_16 в частині корпоративних прав на ТОВ «ЕКСПРЕС».

Водночас, суд зазначив, що розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, було визначено прокурором виходячи з ринкової вартості будівель та споруд, які в результаті шахрайських дій учасників злочинної організації вибули з власності ТОВ «ЕКСПРЕС» та були передані у власність ОСОБА_8 , який в подальшому сформував статутний капітал ТОВ «Діана і компанія» за рахунок вказаного нерухомого майна. Натомість вартість корпоративних прав ТОВ «ЕКСПРЕС» взагалі не оцінювалася в ході кримінального провадження, що в свою чергу призводить до ситуації в якій відповідно до обвинувального акту розмір шкоди в сумі 18 044 267,00 грн. (вісімнадцять мільйонів сорок чотири тисячі двісті шістдесят сім грн. 00 коп.), з ПДВ встановлено виходячи із ринкової вартості будівель та споруд тобто шкоди завданої ТОВ «Експрес», а потерпілими зазначені фізичні особи ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які не є потерпілими виходячи із визначеного прокурором в обвинувальному акті розміру шкоди.

Розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди, зазначений прокурором в розділі 7 «Розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням» по суті не узгоджується з потерпілими, зазначеними в розділі 3 «Анкетні відомості кожного потерпілого» обвинувального акту.

Наданий прокурором обвинувальний акт містить положення, що суперечать одне одному, містить відомості щодо інших осіб, що порушує верховенство права та презумпції невинуватості, передбаченої ст. 62 Конституції України, ст.ст. 8, 17 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор вказує, що рішення суду є незаконним, а обвинувальний акт у цьому провадженні містить фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, і до нього додані всі передбачені кримінальним процесуальним законом додатки, а наведені в ухвалі суду першої інстанції підстави для цього повернення не позбавляли суд можливості призначити судовий розгляд, оскільки вказані судом недоліки можуть бути прийняті до уваги при судовому розгляді.

Прокурор зазначає, що повертаючи обвинувальний акт з викладених в ухвалі підстав суд не надав належної оцінки тому, що інкриміновані кримінальні правопорушення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 вчиненні у складі злочинної організації зі стійким ієрархічним об`єднанням декількох осіб, члени якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації, а тому всі дії цих осіб були об`єднанні умислом організаторів злочинів, а їхні дії повинні бути послідовними задля забезпечення виконання злочинного плану, що повністю пояснює аналогічність змісту обвинувального акту.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 365-2 КК України при викладі в обвинувальному акті фактичних обставин, прокурор вказує, що це є очевидною опискою та не є перешкодою для призначення цього обвинувального акту до розгляду.

Крім того прокурор вказує і на помилковість висновків суду щодо неправильного визначення потерпілого у цьому провадженні, оскільки на переконання прокурора, суд у цьому випадку вийшов за межі підготовчого судового засідання та вдався до аналізу правильності кваліфікації дій обвинувачених, фактичних обставин кримінального правопорушення, як обвинувачених так і потерпілих.

Водночас прокурор наголошує на тому, що в провадженні Індустріального районного суду м . Дніпропетровська перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 за цим же фактом, і прокурором було повідомлено про необхідність об`єднання цих обвинувальних актів, оскільки їх розгляд окремо буде впливати на повноту судового розгляду, однак судом вказану обставину взагалі було проігноровано.

Звертає увагу прокурор і на безпідставність застосуванням судом положень ст. 376 КПК України при оголошенні рішення суді, оскільки оголошення лише резолютивної частини ухвали позбавляє сторону обвинувачення належним чином у строки визначені кримінальним процесуальним законом подати свої доводи щодо незаконності рішення суду, тому ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

В апеляційних скарга представники потерпілих просять ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору скасувати, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, представники потерпілих наводять аналогічні за своїм змістом доводи, які зводяться до того, що суддя ОСОБА_1 не міг приймати участь при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , оскільки в минулому ним розглядалися цивільні справи, які тісно пов`язані з інкримінованими подіями та саме постановленні ним рішення стали несвідомим цим суддею допомогою у реалізації злочинного умислу обвинувачених, а відтак у такому випадку суддя ОСОБА_1 зобов`язаний був заявити собі самовідвід чого в порушення вимог ст.ст. 75, 80 КПК України ним зроблено не було. Відтак ухвалене ним рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу иа апеляційні скарги представників потерпілих, просив їх задовольнити та з підстав зазначених в цих скаргах, ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_11 , підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційні скарги прокурора й представника потерпілої адвоката ОСОБА_15 , просив ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачені та їх захисники заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора т а представників потерпілих, просили ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Потерпілі та адвокат ОСОБА_15 , судове засідання не з`явились, про час, дату та місце проведення апеляційного перегляду повідомлені заздалегідь та належним чином.

Від представника потерпілої ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_15 надійшло клопотання про проведення апеляційного перегляду за відсутності потерпілої сторони, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора та представників потерпілих про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час ухвалення судового рішення, висновки суду першої інстанції в цій частині, мотиви, які суд поклав в основу оскарженої ухвали на підтвердження встановлених ним фактичних обставин, апеляційний суд доходить висновку, що такі доводи є безпідставними, а ухвала суду є законною, обґрунтованою та ухваленою у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема, повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.

Повертаючи вказаний обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції послався на те, що він не відповідає вимогам п. 3, 5 ч. 1 ст. 291 КПК України в частині викладу фактичних обставин кримінального провадження, правової кваліфікації дій обвинувачених, а також в частині відомостей про потерпілих.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. У свою чергу, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Обвинувальний акт має відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, які становлять 5 груп. Від їх оцінки під час підготовчого судового засідання залежить, яке рішення буде прийняте про повернення обвинувального акта чи про призначення судового розгляду на його підставі.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Зазначені вимоги кореспондуються та узгоджуються з висновками, що знайшли своє відображення в рішеннях Європейського суду з прав людини та у відповідності до вимог ч. 5 ст. 9 КПК України повинні застосовуватися поряд кримінальним процесуальним законодавством України.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі ОСОБА_21 та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»№25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. рішення від 20.04.2006 р. усправі ОСОБА_21 та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також«Даллос проти Угорщини», п. 47).

Разом з тим, при викладені формулювання обвинувачення слідчим і прокурором цих вимог не дотримано у даному кримінальному провадженні, а фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 не конкретизовано та викладено безсистемно, непослідовно, яке дублює один одне і вводить обвинувачених в стан правової невизначеності щодо меж пред`явленого їм обвинувачення.

Так, в оскарженій ухвалі суд правильно послався на те, що фактичні обставини кримінального провадженні, які прокурор вважає встановленими не відповідають правовій кваліфікації дій обвинувачених, зазначених в окремому розділі і навпаки, наявність зайвої кваліфікації в діях обвинувачених, яка не розкрита у фактичних обставинах.

Вказані невідповідності не є опискою чи технічною помилкою, як про це стверджує прокурор у своїй апеляційній скарзі, а є некоректним та суперечливим обвинуваченням від якого особа позбавлена можливості належним чином захищатись у зв`язку з відсутністю визначеності щодо фактичного обсягу обвинувачення, а тому висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта прокурору в частині порушення останнім п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України є правильними та знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а доводи апеляційної скарги прокурора є формальними, безпідставними та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

За вказаних обставин, суд вважає також слушними й посилання суду першої інстанції на невідповідність обвинувального акта вимогам п. 3 ч. 1 ст. 291 КПК України та не визначення прокурором усіх потерпілих, як юридичних так і фізичних осіб, що у даному випадку також є перешкодою для призначення судового розгляду та самостійного визначення судом суб`єктного складу учасників кримінального провадження на стадії судового розгляду.

Посилання прокурора на ту обставину, що суд першої інстанції не розглянув питання про об`єднання обвинувальних актів в одне провадження ґрунтується на хибному тлумаченні прокурором положень КПК України, які не передбачають об`єднання обвинувальних актів у підготовчому судовому засіданні, а наділяють суд правом об`єднати кримінальні провадження в одне виключно під час судового розгляду за певних умов.

Аналогічно зазначеному, безпідставним є й посилання прокурора на порушення судом положень ст. 376 КПК України, оскільки складання та проголошення резолютивної частини судового рішення є виключним правом суду, яке жодним чином не впливає на порушення учасників судового провадження бути обізнаним з мотивами прийнятого рішення, оскільки застосування цієї процесуальної норми судом не позбавляє сторін можливості отримати повний текст судового рішення та, у разі необхідності, поновити строк на апеляційне оскарження.

Посилання представників потерпілих на упередженість складу суду та наявність підстав для його відводу є безпідставними, оскільки розгляд цивільних справ, які здійснював головуючий суддя у даному кримінальному провадженні не виключає його участь у розгляді кримінального провадження та не свідчить про його упередженість під час його розгляду.

Більше того, колегія суддів акцентує увагу й на тому, що представники потерпілих, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце проведення підготовчого судового засіданні у цьому кримінальному провадженні, а також про склад суду, до суду не з`явилися, та не заявили головуючому відвід, й не а скерували до суду відповідну заяву до суду, та як слідує з апеляційних скарг представників потерпілих, вони сподівалися що головуючий суддя самостійно заявить собі самовідвід, що свідчить про формальність їх апеляційних вимог і, як наслідок, про відсутність підстав для їх задоволення.

Крім того, такі доводи апеляційних скарг в суді апеляційної інстанції підтримав і прокурор, та вважав, що дійсно головуючий суддя ОСОБА_1 , за вказаних обставин мав заявити самовідвід, а відтак апеляційний суд акцентує увагу на тому, що прокурор ОСОБА_6 був присутній під час проведення підготовчого судового засіданні, та будучи обізнаний про те, що суддею приймалися рішення в цивільний справах, на той час не вважав за необхідне заявити йому відвід, а клопотав про призначення обвинувального акту до розгляду у цьому складі суду, що також свідчить про формальність такої позиції прокурора, оскільки така в нього склалася лише після негативного вирішення судом питання про повернення обвинувального акту.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Як встановлено апеляційним судом, при поверненні обвинувального акта прокурору, судом було встановлено останньому строк для усунення вказаних в хвалі недоліків, що не ґрунтується на вимогах КПК України та виходить за межі наданих суду повноважень, у зв`язку з чим оскаржена ухвала підлягає зміні шляхом виключення з резолютивної частини рішення посилання суду на встановлення строків.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що з урахуванням тих недоліків обвинувального, які встановленні судом першої інстанції та з наявністю, яких погоджується і апеляційний суд, й враховуючи засаду розумномті строків кримінального провадження, вказані недоліки можуть бути усунені не більше ніж у десятиденний строк.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора та представників потерпілих слід задовольнити частково, а ухвалу суду першої необхідно змінити.

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_15 та представника потерпілого ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , - змінити.

Виключити з резолютивної частини ухвали рішення суду про встановлення строку прокурору для усунення недоліків.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4