Справа №:755/8304/24
Провадження №: 1-кс/755/1813/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2024 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001644 від 13.05.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,

в с т а н о в ил а:

прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчої судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене 13.05.2024 під час проведення огляду місця події, а саме огляду автомобіля патрульної поліції «Toyota», моделі «Prius», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою м. Київ, вул. Райдужна, 58, майно, а саме: грошові кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень (а саме: вісім купюр номіналом 500 (п`ятсот) гривень № АЗ2448850, № ЄЖ8105296, № ЄЕ8882860, № АБ9846466, № ЗГ4880510, ФБ8921991, № ЗВ7842558, № ЗЗ9920701).

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001644 від 13.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.05.2024 до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшов рапорт інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_5 про те, що 13.05.2024 року патрульний екіпаж Рубін 402, прибувши на виклик за адресою: АДРЕСА_1 , отримав від ОСОБА_4 , 01.03.1998 пропозицію надати їм неправомірну вигоду у сумі 4000 гривень, за не складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно протоколів допиту командира взводу УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_6 та інспектора УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_5 встановлено, що з 12.05.2024 на 13.05.2024 року вони перебували на чергуванні у Дніпровському районі міста Києва у екіпажі «Рубін 402».

12.05.2024 о 22 год 12 хв екіпаж «Рубін 402», в складі якого службу несли командир взводу УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_6 та інспектор УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_5 , отримав виклик за фактом вчинення ДТП без потерпілих за адресою: АДРЕСА_1 .

Прибувши за вказаною адресою, співробітниками УПП у м. Києві ДПП з`ясовано, що водій ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , керуючи автомобілем марки «Skoda», моделі «Octavia A5», д.н.з. НОМЕР_2 скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив наїзд на припарковані автомобілі марки «Ореl», моделі «Vectra», д.н.з. НОМЕР_3 та автомобіль марки «Peugeot», моделі «301», д.н.з. НОМЕР_4 після чого місце пригоди залишив, та припаркувався за адресою: АДРЕСА_1 , де його затримали перехожі.

Після прибуття на місце події та встановивши всі обставини, у ОСОБА_4 , який перебував у своєму автомобілі, виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Результат огляду, який був проведений на місці пригоди, становив 2,38 проміле. На ОСОБА_4 складені протоколи за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 ст. 122-4 КУпАП.

Під час складання вказаних протоколів водій неодноразово пропонував співробітниками УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_6 та ОСОБА_5 неправомірну вигоду для уникнення відповідальності. ОСОБА_4 попереджено про те, що його дії являються не правомірними та можуть потягнути за собою відповідальність передбачену КК України.

Після того, як було складено протоколи за вчинення адміністративних правопорушень, з метою уникнути передбаченої законом відповідальності та з метою повернути посвідчення водія, яке вилучено під час оформлення адміністративних матеріалів за ст. 130 КУпАП, ОСОБА_4 запропонував співробітниками УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_6 та ОСОБА_5 неправомірну вигоду у сумі 4 000 гривень та повідомив, що пішов додому за вказаними грошовими коштами.

ОСОБА_4 повторно попереджено про те, що його дії являються не правомірними та можуть потягнути за собою відповідальність передбачену КК України. Після того як ОСОБА_4 повернувся, він сів до службового автомобіля патрульної поліції марки «Toyota», моделі «Prius», д.н.з. НОМЕР_1 , та повторно запропонував надати неправомірну вигоду. Співробітниками УПП у м. Києві ДПП повторно попереджено ОСОБА_4 про те, що його дії являються не правомірними та можуть потягнути за собою відповідальність передбачену КК України.

В подальшому ОСОБА_4 дістав грошові кошти в розмірі 4000 (чотирьох тисяч) гривень та поклав у підстаканник службового автомобіля патрульної поліції «Toyota», моделі «Prius», д.н.з. НОМЕР_1 .

В результаті цього викликано слідчо-оперативну групу, котра під час службового автомобіля патрульної поліції «Toyota», моделі «Prius», д.н.з. НОМЕР_1 , вилучила вище вказані грошові кошти.

Вказана подія зафіксована за допомогою нагрудних бодікамер: БК 473919 та БК 473866.

13.05.2024 за вищевказаним фактом проведено огляд місця події, а саме огляду автомобіля патрульної поліції з д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою АДРЕСА_1 . Під час огляду автомобіля, в підстаканнику виявлено вісім купюр номіналом 500 (п`ятсот) гривень № АЗ2448850, № ЄЖ8105296, № ЄЕ8882860, № АБ9846466, № ЗГ4880510, ФБ8921991, № ЗВ7842558, № ЗЗ9920701.

Дані грошові кошти вилучені та поміщені до спец-пакету № PSP1255500.

Таким чином, під час огляду місця події виявлені та вилучені виключно ті речі, які мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, оскільки інформація, яка міститься на них, може містити докази, які будуть використані під час судового розгляду.

13.05.2024 на підставі постанови слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, вищевказані грошові кошти, були визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Під час досудового розслідування необхідно накласти арешт на зазначене майно у вигляді заборони користування, відчуження та розпоряджання таким майном будь-кому та будь-яким чином, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.ст. 98 167, 170 КПК України, а саме: існує сукупність підстав вважати, що вказане майно пристосоване та використовувалось як засоби вчинення даного кримінального правопорушення та зберегло у собі інформацію про протиправну поведінку його власників (сліди вчинення кримінального правопорушення), а також вказане майно потенційно може бути доходами від вчинення вказаного кримінального правопорушення.

У даному випадку, незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна та інформації, яка міститься у ньому або ж до настання інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню вказаного кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання, просив задовольнити з викладених в ньому підстав.

Власник майна ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Слідча суддя, вивчивши клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали додані до клопотання, дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Відповідно до ч. 5,7 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

13.05.2024 слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 проведено огляд місця події, а саме огляд автомобіля патрульної поліції «Toyota», моделі «Prius», д.н.з. НОМЕР_1 ,за адресою м. Київ, вул. Райдужна, 58, під час якого виявлено та вилучено майно: вісім купюр номіналом по 500 (п`ятсот) грн № АЗ2448850, № ЄЖ8105296, № ЄЕ8882860, № АБ9846466, № ЗГ4880510, ФБ8921991, № ЗВ7842558, № ЗЗ9920701.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ст. 98 КПК України визначеною, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 5 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.

Постановою слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 13.05.2024 вилучене під час огляду місця події майно, а саме: грошові кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) грн (а саме: вісім купюр номіналом 500 (п`ятсот) гривень № АЗ2448850, № ЄЖ8105296, № ЄЕ8882860, № АБ9846466, № ЗГ4880510, ФБ8921991, № ЗВ7842558, № ЗЗ9920701) визнано речовими доказами.

Таким чином, слідча суддя приходить до висновку, що вищезазначене майно є тимчасово вилученим, а тому з урахуванням наведених прокурором підстав на зазначене майно може бути накладений арешт на підставі ст. 170 КПК України, так як існує сукупність розумних підозр вважати, що дані речі мають значення доказів вчинення кримінального правопорушення, а отже з метою збереження доказів.

За таких обставин, слідчою суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна, тому підлягає задоволеннюшляхом накладення арешту на вищевказане майно.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Найменш обтяжливим способом арешту майна за даних обставин є заборона відчуження, розпорядження та користування майном.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності.

При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Приймаючи до уваги, правову підставу для арешту майна, тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, суд вважає доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованих підстав для арешту зазначеного слідчим у клопотанні майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 26, 98, 100,170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідча суддя

п о с т а н о в и л а:

клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001644 від 13.05.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно -задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 13.05.2024 під час проведення огляду місця події, а саме огляду автомобіля патрульної поліції «Toyota», моделі «Prius», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою м. Київ, вул. Райдужна, 58, майно, а саме: грошові кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень ( вісім купюр номіналом 500 (п`ятсот) гривень № АЗ2448850, № ЄЖ8105296, № ЄЕ8882860, № АБ9846466, № ЗГ4880510, ФБ8921991, № ЗВ7842558, № ЗЗ9920701), що належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною використання, розпорядження, відчуження вказаного майна.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньодо Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя: ОСОБА_1