Справа № 638/5948/24
Провадження № 1-кп/638/1422/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження, за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 03 січня 2023 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки міста Ізюму Ізюмського району Харківської області, вдови, з середньо-спеціальною освітою, маючої на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючої, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуваючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

«Акт проголошення незалежності України» схвалено Верховною Радою УРСР 24 серпня 1991 року, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11 липня 1997 року зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, III та XIII Основного Закону України Конституції України. Зокрема, положення статей 1 та 2 Конституції України визначають статус України як суверенної і незалежної, демократичної, соціальної, правової, унітарної держави, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією за законами України. Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного права, Президент Російської Федерації (далі - РФ), а також інші представники влади РФ, всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС рф на території України.

Так, 24 лютого 2022 року на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подальшому продовжено до теперішнього часу.

Пунктом 2 Указу Президента № 64/2022 від 24.02.2022 року, серед інших, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Разом із тим, у період часу з березня 2022 року по вересень 2022 року с. Оскіл Ізюмського району Харківської області перебувало в окупації окупаційними військами РФ.

Так, у період з квітня 2022 року по вересень 2022 року громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася 24 лютого 2022 року повномасштабним російським вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення територій, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на тимчасово окупованій території с. Оскіл Ізюмського району Харківської області, діючи умисно, обвинувачена публічно закликала мешканців с. Оскіл до співпраці з державою-агресором та до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України, публічно висловлювала заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України та закликала до підтримки рішень держави-агресора Російської Федерації та її збройних формувань.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, тобто публічного заперечення здійснення збройної агресії проти України, публічних закликів до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території (колабораційна діяльність).

Відповідно до приписів ст. 12 КК України вчинене обвинуваченою ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111-1 КК України класифікується як кримінальний проступок.

Згідно з ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акті за його відсутності.

Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні надійшов з клопотанням прокурора Борівського відділу Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_6 про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

За змістом письмової заяви, складеної у присутності захисника ОСОБА_7 , що долучена до обвинувального акту на виконання вимог ч.ч. 2, 3 ст. 302 КПК України, обвинувачена ОСОБА_5 беззаперечно та добровільно визнала свою винуватість у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, згодна з встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з приписами ч. 2 ст. 302 КПК України та згодна з розглядом обвинувального акту у спрощеному порядку.

При цьому прокурор, в присутності захисника роз`яснив обвинуваченій зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, остання буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, після чого ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_7 підтвердила роз`яснення їй вказаних положень та надала добровільну згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Враховуючи позицію учасників судового провадження, а також те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - кримінального проступку, наявні підстави для розгляду вказаного обвинувального акту у спрощеному провадженні у відповідності до положень ст.ст. 381-382 КПК України.

Встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами досудового розслідування.

Дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку повністю доведена та її дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 111-1 КК України, тобто публічне заперечення громадянином України здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України або публічні заклики громадянином України до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та/або окупаційною адміністрацією держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає її щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу ОСОБА_5 встановлено, що обвинувачена громадянка України, уродженка міста Ізюму Ізюмського району Харківської області, вдова, з середньо-спеціальною освітою, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судима.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Враховуючи вчинення обвинуваченою кримінального проступку, особу винної, обставини, що пом`якшують, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд призначає покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Запобіжний захід під час досудового слідства обвинуваченій не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази, процесуальні витрати, потерпілі особи у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування, на строк 12 (дванадцять) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирати.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському районному суді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

На вирок учасниками кримінального провадження до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок надруковано 04 квітня 2024 року в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий