УХВАЛА

08 травня 2024 року

м. Київ

справа № 182/6638/21

провадження № 51-1283 ск 24

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула касаційну скаргу ОСОБА_4 і

встановила:

ухвалою колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 березня 2024 року зазначену касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , залишено без руху, оскільки доводи та мотиви поданої касаційної скарги викладено іноземною мовою (як вбачається з її змісту), що не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Скаржнику роз`яснено, що при оскарженні судового рішення до касаційного суду скарга має бути викладена українською мовою чи в перекладі на державну мову. Це надає суду можливість зрозуміти її зміст, перевірити дотримання особою, яка подає касаційну скаргу, положень ст. 427 КПК України і визначитися щодо прийняття скарги до провадження. При цьому було роз`яснено, що у випадку неусунення недоліків касаційну скаргу буде повернуто.

Також суд, згідно з приписом ст. 20 КПК України, роз`яснив засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.

У межах наданого строку засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції. У своїй новій касаційній скарзі приписів ст. 427 КПК України ним знову не дотримано.

Як убачається із доданої до касаційної скарги ухвали Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2023 року засудженому ОСОБА_4 суд відмовив у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2005 року, яким його засуджено за п.п. 5,6,7,13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст.194 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Згаданою ухвалою апеляційного суду рішення місцевого суду залишено без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду при перевірці ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2023 року констатувала, що ОСОБА_4 виключною обставиною вважає постановлення Конституційним Судом України рішення від 16 вересня

2021 року, яким, на його думку, визнано неконституційним та не відповідним

ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покарання у виді довічного позбавлення волі, у зв`язку з чим йому необхідно замінити призначене покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, а саме на позбавлення волі на певний строк.

Такі висновки ОСОБА_4 колегія суддів визнала передчасними та роз`яснила останньому, що рішенням Конституційного Суду України від

16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021 визнано неконституційними положення частини першої статті 81 КК України, частини першої статті 82 КК України в частині унеможливлення їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же Рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Таким чином, предметом розгляду у зазначеному рішенні Конституційного Суду України була не невідповідність Конституції України такого виду покарання як довічне позбавлення волі, а лише питання невідповідності Конституції України окремого аспекту, що може виникати при виконанні такого покарання, а саме неможливості застосування до осіб, яким воно призначене, положень ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України та заміни невідбутої ними частини покарання більш м`яким покаранням або умовно дострокового звільнення їх від відбування покарання.

Також в ухвалі суду апеляційної інстанції наголошено, що згідно п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України, виключною обставиною визнається встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність не будь-якого закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, а лише того, що був застосований судом при вирішенні справи.

Колегія суддів акцентувала увагу засудженого на тому, що положення ст. ст. 81, 82 КК України, що є предметом рішення Конституційного Суду України від

16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021, на яке він посилається, при ухваленні вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2005 року щодо ОСОБА_4 , про перегляд якого за виключними обставинами порушується питання, застосовані не були.

Отже, слід зазначити, що при подачі нової касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 на такі висновки суду апеляційної інстанції уваги не звернув.

Тому, недотримання засудженим вимог КПК України при подачі скарги перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження у справі.

За таких обставин колегія суддів уважає, що касаційну скаргу слід повернути скаржнику на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.

При цьому, у відповідності до приписів ч. 4 ст. 429 КПК України, залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

З урахуванням наведеного касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 підлягає поверненню.

Ураховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, колегія суддів

постановила:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3