Номер провадження: 11-кп/813/861/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2023 року, якою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, має середню освіту, не одруженого, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засудженого:

- 29.06.2016 року Овідіопольським районним судом Одеської області, за ст.ст. 185 ч. 1, 182 ч. 2, 70 КК України до 3 місяців позбавлення волі;

- 24.03.2021 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі;

- 26.01.2022 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ст.ст. 126-1; 70 ч. 4 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі;

- відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення, суд 1-ої інстанції зазначив в ухвалі, що до засудженого неможливо застосувати умовно-дострокове звільнення від покарання у зв`язку з тим, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення. При цьому суд врахував, що відповідно до наданої характеристики, ОСОБА_8 на даний час в установі ДУ «ОВК № 14» не працевлаштований. Вчиняв дії, пов`язані з погрозами або насильством. Іноді не робить висновків зі своїх минулих помилок. Стикаючись з проблемою, вчиняє перше-ліпше, що спадає на думку. Стикаючись з проблемою, особа нездатна знайти шляхи її вирішення або легко здається і відступає перед труднощами. Не може передбачити наслідки своїх дій. Не усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілої особи, заперечує серйозність або мінімізує наслідки своїх дій. Вважає, що деякі типи антисоціальної поведінки прийняті (або стосовно деяких груп). Засуджена особа вчинила 3 (три) порушення установленого порядку відбування покарання, у тому числі 2 (два) злісних порушення (вилучено колючий-ріжучий предмет та за зберігання 2-ох літрів бражної закваски). Один раз поміщувався до ДІЗО. Враховуючи викладене, суд вважав, що засуджений не довів своєю поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою з таких підстав:

1) суд 1-ої інстанції не прийняв до уваги всі дані, що свідчать про динаміку виправлення ОСОБА_8 , а саме те, що за весь строк відбування покарання він характеризується задовільно, в скоєному злочині розкаявся,

2) суд не врахував те, що засуджений ОСОБА_8 працює, де сумлінним робочим процесом доводить свій шлях виправлення. За слухняну поведінку і ставлення до праці має заохочення по підсумкам роботи за ІІ квартал 2023 року та йому оголошено подяку. Також засуджений бере участь в роботах по благоустрою приміщень та території ВК. Засуджений завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, дбайливо ставиться до майна установи, а також спальне місця та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Спілкується з засудженими позитивної спрямованості, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

3) поза увагою суду залишилось те, що він відвідує заходи соціально-виховного характеру, робить для себе позитивні висновки. Окрім того, він має батьків, підтримує соціальні зв`язки із рідними та близькими, має намір працевлаштуватись будівельником,

4) суд не врахував дані про стан його здоров`я, а саме те, що він є ВІЛ інфікованою особою та йому потрібен курс лікування у медичних закладах поза стінами місць позбавлення волі.

Посилаючись на зазначені доводи, захисник просить скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції та застосувати до ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні захисник підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції та застосувати до ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк, натомість, прокурор заперечував проти апеляційної скарги засудженого та просив відмовити у її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та особову справу засудженого, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до припису п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Частиною третьою ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

Відповідно до положень ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Зі змісту характеристики ОСОБА_8 видно, що він був засуджений:

- 29.06.2016 року Овідіопольським районним судом Одеської області, за ст.ст. 185 ч. 1, 182 ч. 2, 70 КК України до 3 місяців позбавлення волі;

- 24.03.2021 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 72 КК України зараховане попереднє ув`язнення у строк відбування покарання, а саме з 03.12.2020 року по дату набрання рішенням чинності, з розрахуванням 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі;

- 26.01.2022 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ст.ст. 126-1; 70 ч. 4 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі

Початок строку відбування покарання: 03.12.2020 року, кінець строку: 03.04.2024 року.

Станом на час розгляду справи про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 2/3 строку призначеного покарання, під час тримання в ДУ «ОВК № 14» ОСОБА_8 зарекомендував себе посередньо, до дисциплінарної відповідальності притягувався тричі, однак відповідно до ч.4 ст. 134 КВК вважається таким, що не має стягнень, має заохочення. На даний час працевлаштований в установі в цеху №7 на пакуванні. Вчиняв дії, пов`язані з погрозами або насильством. Іноді не робить висновків зі своїх минулих помилок. Стикаючись з проблемою, вчиняє перше-ліпше, що спадає на думку. Стикаючись з проблемою, особа нездатна знайти шляхи її вирішення або легко здається і відступає перед труднощами. Не може передбачити наслідки своїх дій. Не усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілої особи, заперечує серйозність або мінімізує наслідки своїх дій. Вважає, що деякі типи антисоціальної поведінки прийнятні (або стосовно деяких груп). Заходи реалізації індивідуальної програми виконав частково, оскільки ОСОБА_8 не завжди налаштований приймати в них участь.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 ч. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. №2, умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 був засуджений за вчинення домашнього насильства, а також за вчинення умисного, тяжкого злочину проти власності і на день подачі клопотання відбув більш ніж 2/3 строку покарання, тобто він формально має право, за законом, на умовно дострокове звільнення.

Згідно з положеннями ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків.

Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Доводи клопотання та апеляційної скарги захисника зводяться до того, що ОСОБА_8 є тяжко хворою особою, має намір влаштуватись будівельником, а також після звільнення з місць позбавлення волі, побачити батьків.

Проте, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 в останнє засуджений за вчинення злочину відносно своєї матері ОСОБА_9 , іншого місця проживання, ніж будинок батьків, не має, офіційно не працевлаштований, а також засуджений, під час відбування покарання, не завжди приймав участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій, мав стягнення у виді догани та поміщення до ДІЗО.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника про залишення поза увагою суду того, що ОСОБА_8 відвідує регулярно заходи соціально-виховного характеру, робить для себе позитивні висновки, підтримує соціальні зв`язки із рідними та близькими, оскільки підтверджень цього апеляційному суду не надано, а навпаки, характеристика установи виконання покарань свідчить про протилежне, оскільки з неї вбачається, що засуджений не усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілої особи, заперечує серйозність або мінімізує наслідки своїх дій.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував дані про стан здоров`я ОСОБА_8 , а саме те, що він є ВІЛ інфікованою особою та йому потрібен курс лікування у медичних закладах поза стінами місць позбавлення волі, оскільки відповідно до довідки медичної частики ВК № 14 (а.с.5), ОСОБА_8 хворіє на ВІЛ з грудня 2020 року, в умовах установи виконання покарань забезпечений належним лікуванням.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на приписи ст. 6 КВК України, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, дійшов висновку, що засуджений не довів своє виправлення, тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в умовно достроковому звільненні засудженого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та справедливою, а доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, тому не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2023 року, про відмову в задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4