ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/50/24 Справа № 705/5011/22 Категорія: ч. 2 ст. 389 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисниці ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сторожинець, Сторожинецького району, Чернівецької області, громадянина України, українця, раніше судимого, 13.07.2022 Уманським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 126 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу, розміром 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, яке 21.10.2022 ухвалою Уманського міськрайонного суду змінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 2 ст. 389 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 71 КК до призначеного судом покарання частково приєднано частину невідбутого покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.07.2022 у виді 50 годин громадських робіт та з урахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 72 КК остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття 1 рік 6 днів обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, на строк 1 рік.

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винний в тому, що він будучи засудженим вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.07.2022 за ч. 1 ст. 126 КК до покарання у вигляді штрафу, в ромірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, яке 13.10.2022 ухвалою Уманського міськрайонного суду змінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт. 14.11.2022 ОСОБА_7 поставлений на облік Уманського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області, після чого розпочато розшукові заходи по встановленню місця проживання засудженого. 23.11.2022 після розшуку засудженого працівником відділу пробації ОСОБА_7 ознайомлено під розписку з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджено, що у разі ухилення від відбування покарання на підставі ч. 2. ст. 389 КК він може бути притягнений до кримінальної відповідальності та направлений до місця відбування покарання - Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області, розташоване в смт. Бабанка по вул. Соборна, 60А з вимогою приступити до відпрацювання громадських робіт з 25.11.2022. Далі за розпорядженням селищного голови Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області № 56 від 24.11.2022 засуджений був прийнятий на відбування призначеного покарання, після чого 08.12.2022 йому було розроблено графік виходу на роботу з 12.12.2022 по 28.12.2022 та проведено інструктаж з техніки безпеки. Разом з тим, протягом періоду відбування покарання ОСОБА_7 , будучи зобов`язаним додержуватися встановлених відповідно до ст. 37 Кримінального виконавчого кодексу України (далі - КВК) порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному для нього об`єкті і відпрацювати встановлений строк громадських робіт, в період з 12.12.2022 по 19.12.2022 ігнорував вимоги законодавства, умисно ухилявся від покладених на нього обов`язків та не з`являвся на громадські роботи до Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області без поважних причин, на попередження відділу пробації (28.11.2022) не реагував, тим самим ухилився від відбування покарання у вигляді 50 годин громадських робіт.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вищевказаний вирок та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 389 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік; на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднати частину невідбутого покарання у виді 50 годин громадських робіт за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.07.2022 та з урахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 72 КК, призначити остаточне покарання у вигляді 1 року 6 днів обмеження волі, без застосування положень ст. 75 КК. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, фактичних обставин його вчинення, кваліфікації дій обвинуваченого прокурор вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість в частині призначеного покарання.

Вказує, що призначивши покарання з одночасним застосуванням ст. ст. 71 та 75 КК, суд безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання не лише за кримінальне правопорушення, за яке його засудив (ч. 2 ст. 389 КК), а й від покарання за попереднім вироком, не зважаючи на те, що це покарання було визначено судом відбувати реально (вирок від 13.07.2022). Тобто, невідбуте реальне покарання за попереднім вироком у виді громадських робіт стало умовним покаранням.

Таким чином, призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків, суд всупереч положень ст. ст. 50, 65, 71, 75 КК безпідставно звільнив засудженого від його відбування з випробуванням. При цьому суд не навів жодного мотиву свого висновку про доцільність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, чим порушив вимоги ст. 370 КПК України.

Також, судом належно не враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, що передбачає врахування судом позитивних і негативних соціальних, фізичних, психічних і правових характеристик особи, які мають кримінально-правове значення (ст. 65 КК). Зокрема негативна характеристика обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання. Низька правова культура обвинуваченого, що проявилась в умисному ухиленні від покарань: спочатку у виді штрафу, а потім - громадських робіт.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- прокурор, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- обвинувачений та його захисниця, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність вироку.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, захисниці та прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не дотримано цих вимог закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Колегія суддів вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.389 КК.

Разом з тим, перевіривши викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи, щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до неправильного призначення обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання колегія суддів вважає їх обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 75 КК визначено, що звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання.

Отже, ст.75 КК підкреслює важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки. Одночасно застосування цієї статті закону України про кримінальну відповідальність має також узгоджуватися із загальними засадами призначення покарання, не повинно унеможливлювати досягнення інших цілей покарання та призводити до призначення покарання, яке є явно несправедливим через м`якість.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Водночас суд першої інстанції не навів жодного мотиву свого висновку про доцільність звільнення ОСОБА_7 від відбування на підставі ст. 75 КК. Зазначене свідчить про те, що рішення суду про застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК є немотивованим.

Крім того, суд першої інстанції належним чином не врахував, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, суспільно-корисною працею не займається, раніше притягався до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення проти здоров`я особи. Для відпрацювання призначених йому попереднім вироком 50 годин громадських робіт не з`являвся, що, на думку колегії суддів, не підтверджує готовності ОСОБА_7 до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Таким чином, навмисно ухиляючись від відбування раніше призначеного йому вироком суду покарання і вчиняючи новий передбачений ч.2 ст. 389 КК злочин, ОСОБА_7 тим самим переконливо показав, що в такий спосіб його виправлення без реального відбування ним покарання є неможливим.

Крім того, звільняючи ОСОБА_7 від призначеного йому покарання за ч.2 ст. 389 КК із застосуванням положень ст.71 КК, суд одночасно звільнив обвинуваченого й від подальшого відбування ним раніше призначеного покарання у виді громадських робіт, тим самим, ревізувавши попереднє судове рішення щодо способу відбування призначеного покарання, що є неприпустимим.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до обвинуваченого ст.75 КК є необґрунтованим, оскільки його було зроблено без урахування особливостей правозастосування вказаної норми матеріального права.

У контексті наведених обставин вирок суду в частині призначеного покарання і звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 420 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 389 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднати частину невідбутого покарання у виді 50 годин громадських робіт за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.07.2022 та з урахуванням положень п.4 ч.1 ст.72 КК, згідно з якими одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт, призначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 днів.

Початок строку відбування покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік за місцем відбування покарання.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4