Номер справи 703/3866/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Сміла клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 жовтня 2022 року під №0000623, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла Черкаської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зі слів має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14.05.2020 вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, частково зміненим ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25.08.2020, за ч.2 ст.263, ч.1 ст.309, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

у с т а н о в и в :

В провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Клопотання обґрунтовує тим, що з моменту скерування до суду обвинувального акту ОСОБА_4 одного разу з`явився у судове засідання і лише після застосування до нього заходу забезпечення кримінального провадження у виді примусового приводу. На мобільні телефони, надані ОСОБА_4 у ході досудового розслідування та після проведення підготовчого судового засідання, останній не відповідав, а також свідомо ігнорував виклики до суду, ініціативу щодо необхідності виконання процесуальних обов`язків, визначених у ч.7 ст.42 КПК України, не проявляв. З урахуванням зазначених обставин прокурор звернувся до суду з клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також про надання дозволу на його затримання з метою приводу для участі у розгляді зазначеного клопотання. Після доставки працівниками поліції ОСОБА_4 у судове засідання 16 листопада 2023 року, щодо останнього у це же день застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, який неодноразово був продовжений та дія якого закінчується 21 червня 2024 року. На даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які з часу обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою 16 листопада 2023 року не зменшилися та продовжують існувати. Так, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, під тягарем кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, буде переховуватися від суду, не буде з`являтися у судові засідання, що є підтвердженим з огляду на процесуальну поведінку останнього при розгляді даного обвинувального акту, а саме на телефонні дзвінки не відповідав, ініціативу щодо необхідності явки до суду не проявляв, при виконанні примусових приводів за адресою місця проживання його виявленого не було, що у свою чергу, призвело до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження. Крім того, ОСОБА_4 не одружений, міцних соціальних зв`язків не має, які і не має офіційного місця роботи, є раніше судимий, що свідчить про високу ймовірність вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так як останній, окрім того, скоїв інкримінований злочин, будучи на іспитовому терміні, не використавши довіру суду, яка йому була надана при застосування положень ст.75 КК України. З урахуванням викладеного, прокурор вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є цілком виправданим, а жоден із більшим м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

У зв`язку з перебуванням захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на лікуванні, суд, з метою захисту прав обвинуваченого, доручив Північному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити захисника для здійснення захисту в суді обвинуваченого ОСОБА_4 під час проведення невідкладної процесуальної дії.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. При цьому, захисник обвинуваченого зазначив, що ОСОБА_4 при обранні йому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Представник потерпілого ТОВ «Вигідна покупка» - ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд кримінального провадження проводити без його участі.

Перевіривши надані матеріали, заслухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід - тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Статтею 29 Конституції України встановлено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За ч. 1ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, згідно ч. 5ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).

Як вбачається зі змісту положень параграфу 1глави 18 КПК України, питання про застосування, зміну або продовження запобіжного заходу, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального провадження, судом вирішується виключно на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, обов`язок по доведенню існування ризиків, які дають підстави для застосування чи продовження запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою, покладається на сторону обвинувачення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року слідчий, прокурор звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Суд зазначає, що ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій обвинуваченого, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого слід вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України надійшло до суду 05 грудня 2022 року.

Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово, а саме тричі був продовжений судом за клопотанням прокурора.

18 червня 2024 року прокурор знову звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу обраного відносно ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор вказав лише на два ризики встановлені ст. 177 КПК України, які на його думку не зменшилися, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду у зв`язку з відсутністю у нього міцних соціальних зв`язків, утриманців та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Однак, на думку суду, вказані прокурором ризики є формальними. Можливість вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень є лише припущенням прокурора, щодо можливої поведінки обвинуваченого та не може бути безумовною підставою для надмірного тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому стороною обвинувачення не надано переконливих доказів щодо неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, як і належного, на час прийняття рішення, доведення підстав продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд приймає до уваги розмір шкоди, заподіяної вчиненим кримінальним правопорушенням, розумність сукупної тривалості його перебування під вартою та зазначає що по даному кримінальному провадженню такий складає понад вісім місяців. Суд також враховує особу обвинуваченого та наявність у нього зареєстрованого місця проживання.

Тривалість судового розгляду та надмірний строк тримання обвинуваченого під вартою значно зменшують ризик його переховування від суду, але, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1ст.177 КПК України, продовжує існувати, а тому є підстави для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Суд вважає, що такий захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання спробам переховування від суду, оскільки виключає можливість обвинуваченого залишати житло цілодобово, що буде пропорційним, помірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України.

Вказаний запобіжний захід дасть можливість уникнути встановленим судом ризикам та забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, визначених положенням ч. 5 ст. 194 КПК України.

Стаття 181 КПК України визначає домашній арешт як заборону підозрюваному, залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Ураховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що прокурором не надано обґрунтованих підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 а доводи, що викладені прокурором у клопотанні не знайшли свого повного підтвердження в ході судового розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити прокурору у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, однак застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, які не становитимуть надмірний тягар для обвинуваченого, тобто не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.), терміном на два місяці.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369 372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії застосованого щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 2 місяці відмовити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 2 (два) місяці.

Заборонити ОСОБА_4 протягом строку дії цієї ухвали залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово, без дозволу суду, за винятком випадків необхідності отримання медичної допомоги, евакуації населення чи рятування життя в умовах воєнного стану.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 у період строку дії запобіжного заходу такі обов`язки:

1) прибувати за кожним викликом до суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи;

3) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

4) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії цієї ухвали обчислювати після закінчення строку дії ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2024 року (справа №703/3866/24, провадження 1-кп/703/289/24), якою продовжено до 21 червня 2024 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 , тобто з 22 червня 2024 року по 22 серпня 2024 року.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області та постановки на облік обвинуваченого ОСОБА_4 .

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає виконанню з моменту початку строку її дії.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 20 червня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1