ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/662/24 Справа № 212/2621/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , подану на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року, якою щодо підозрюваного за ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився у місті Кривому Розі, Дніпропетровської області, громадянин України, неодружений, має на утриманні малолітнього сина 2011 р.н. та неповнолітню доньку 2007 р.н., здобув середнью-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 09 травня 2024 року із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, погоджене з прокурором Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області задоволено частково та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 09 травня 2024 року. На ОСОБА_8 , у відповідності до положень статті 194 КПК України покладено наступні обов`язки:

- цілодобово не залишати приміщення квартири АДРЕСА_1 ;

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Кривий Ріг Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду залежно від стадії провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.03.2024 року ОСОБА_8 у невстановлений слідством час, у невстановленої слідством особи, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року, незаконно придбав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - «PVP», не менше 32 (тридцяти двох) згортків з речовиною, які поклав до кишені куртки в яку був одягнений, таким чином незаконно придбав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - «PVP».

В той же день, приблизно о 15:00 годині, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зупинений працівниками патрульної поліції, в лісосмузі за географічними координатами 47.9888, 31.4882 неподалік «ГБК Зоряний» по вулиці Електрозаводська в Покровському районі міста Кривого Рогу. Під час проведення перевірки поряд з останнім на землі, було виявлено згортки обмотані синьою ізолетною, в яких візуально знаходилась речовина, схожа на наркотичну, у зв`язку з чим працівником патрульної поліції на підставі ст. 36 Закону України «Про Національну поліцію» було тимчасово обмежено залишення визначеної ділянки місцевості ОСОБА_8 , з метою збереження та фіксації слідів правопорушення.

Під час огляду місця події, у присутності понятих, слідчим СВ ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, виявлено поряд з ОСОБА_8 , згортки обмотані синьою ізолетною у кількості 32 (тридцять дві) штуки, які були оглянуті та вилучені до спеціальних пакетів «Національна поліція», для подальшого призначення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/104-24/10736-НЗПРАП від 10.03.2024 року, надана на експертизу речовина масою: 0,4636 г., яка міститься у 1 (одному) згортку, вилученого поряд з ОСОБА_8 , містить особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено «PVP», який віднесено до психотропних речовин, обіг яких заборонено, маса «PVP» в наданій речовині становить: 0,3617 г.

Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України - незаконне придбання та зберігання особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту.

Слідчий суддя, задовольняючи частково клопотання слідчого, мотивував свої висновки тим, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами клопотання слідчого, а саме: протоколом огляду місця події; речовими доказами; висновком експерта; протоколом затримання ОСОБА_8 від 09 березня 2024 року.

Також відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК слідчий суддя вказує на доведеність існування ризику, передбаченого ст. 177 КПК, на який вказав слідчий, прокурор, як ризик можливого переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим у вчинені інкримінованого злочину. Слідчим суддею визнані такими, що не доведені ризики, передбачені п.п.3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Однак, слідчий суддя звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше не судимий та раніше до кримінальної відповідальності не притягався та має зареєстроване місце проживання в м. Кривий Ріг разом із дітьми, багатодітний батько, самостійно виховує дітей, є учасником бойових дій, що доводить недоцільність подальшого утримання під вартою ОСОБА_8 в рамках вказаного кримінального провадження та свідчить про можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, про що клопотала сторона захисту.

Не погодившись із судовим рішенням, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного за ч.2 ст.307 КК України ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею недостатньо враховано ризики у даному кримінальному провадженні. Так, прокурор посилається на доведеність та обґрунтованість ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик можливості переховування від органів досудового розслідування або суду підтверджується тим, що підозрюваний неодружений, офіційно не працює, тобто не має міцних соціальних зв`язків, які могли б стримати його не покидати межі міста Кривий Ріг або території України.

Ризик можливості перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом підтверджується тим, що підозрюваний може уникати явки до слідчого, прокурора та суду з метою уникнення реального відбуття покарання, що утворює собою ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик можливості вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджено тим, що підозрюваний офіційно не працює, тобто не має постійного заробітку.

Ризик можливого впливу на свідків, на переконання прокурора, необхідно вважати доведеним з огляду на те, що ОСОБА_8 може шляхом тиску або погроз впливати на свідків, експертів, спеціалістів у даному кримінальному провадженні, що суттєво може вплинути на досудове розслідування.

Водночас, зазначає прокурор, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні є неможливим з наступних причин.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 і попередити настання вищевказаних ризиків, так як дії останнього потребують постійного контролю.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки не вбачається можливим застосувати, оскільки на адресу прокуратури не надходили письмові звернення осіб, як поручаються за ОСОБА_8 , крім того, такий запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки місце перебування останнього, особи з якими він буде спілкуватись та його дії потребуватимуть постійного контролю з метою запобігання вищевказаним ризикам.

Під час апеляційного перегляду:

- прокурор ОСОБА_6 підтримав подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити;

- захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, вислухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості, зокрема про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи прокурора, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає не обґрунтованими з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні СВ відділення поліції №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області № 0000349, внесене до ЄРДР від 09.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження, 10.03.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України - незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів в метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів.

Апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України є обґрунтованими і підтверджуються доказами долученими до клопотання слідчого.

Повідомлення про підозру має містити відомості, зокрема зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86 рішення від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, пункт 175 рішення від 21.04.2011).

Стандарт «обґрунтованої підозри» є вищим ніж стандарт «достатніх підстав (доказів)», оскільки пов`язаний з обмеженням прав, свобод та інтересів людини, в даному випадку право на свободу.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 6 до 10 років, що, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК дає матеріально-правові підстави для застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з представленими стороною обвинуваченням матеріалами кримінального провадження надавало слідчому судді можливість дійти обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та у достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, у даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Виходячи із порівняльного аналізу правових позицій ЄСПЛ, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість. При цьому для застосування тримання під вартою як запобіжного заходу прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

У світлі встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з моменту можливого вчинення інкримінованих дій пройшов певний проміжок часу, однак сторона обвинувачення не надала доказів того, що за цей час підозрюваний вчиняв дії щодо перешкоджанню кримінальному провадженню, переховуванню від органів досудового розслідування або суду, впливав на свідків, потерпілих та інших осіб у даному кримінальному провадженні та вчиняв будь-які інші кримінальні правопорушення.

Апеляційний суд приймає до уваги, що підозрюваний ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, має на утриманні малолітнього сина 2011 р.н. та неповнолітню доньку 2007 р.н. та вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливо шляхом застосування до нього менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на міцні соціальні зв`язки підозрюваного.

Окрім того, прокурором в судовому засіданні апеляційного суду не надано жодних доказів того, що з моменту застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, останній вчиняв будь-які спроби щодо переховування від органу досудового розслідування чи суду. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

На думку колегії суддів апеляційного суду, стороною обвинувачення доведено лише обставини, встановлені в п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час перегляду судового рішення у суді апеляційної інстанції, а тому ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року без змін.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного за ч.2 ст.307 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 09 травня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4