Справа №592/5630/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/614/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 31 серпня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця в м. Охтирка, Сумської області, громадянина України, військовослужбовця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , в якій остання, не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , просить змінити вирок Ковпаківського районного суду м. Суми області від 31 серпня 2023 року:

- в частині призначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, призначивши ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України;

-в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 , стягнувши 300 000 грн. замість стягнутих 390 000 грн.;

-в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди у сумі 190 000 грн. на користь ОСОБА_10 та відмовити у задоволенні заявленого нею цивільного позову за безпідставністю.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк п`ять років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 04 липня 2022 року.

Позовну заяву ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 390 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву ОСОБА_12 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 190 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з залученням експерта у розмірі 13086 грн. 32 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 06 липня 2022 року.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник ОСОБА_8 посилається на те, що обвинувачений беззаперечно визнав порушення ПДР та те, що він, за умови їх дотримання, мав змогу в односторонньому порядку уникнути зіткнення з потерпілим. Однак, на її думку, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд мав врахувати і ту обставину, що потерпілий ОСОБА_14 також грубо порушив ПДР і ці порушення знаходяться у прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками які настали: Якби ОСОБА_14 до початку здійснення маневру повороту ліворуч своєчасно ввімкнув показчик лівого повороту, зайняв крайнє ліве положення на автодорозі, водій ОСОБА_7 не здійснював би його обгону і ДТП б не сталося. В тій дорожній обстановці, що передувала ДТП, водій ОСОБА_7 уже не встиг та не зміг вжити заходів для того, щоб зупинитися та уникнути зіткнення, і, відповідно, скоїв інкримінований злочин.

Апелянт вказує, що хоча суд призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч.3 ст.286-1 КК України, проте, таке покарання за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. При цьому, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини скоєння ДТП, наявність вини обох її учасників, яка полягала у недотриманні ПДР, що вказаний злочин останній скоїв з необережності, свою вину визнав, сприяв проведенню досудового розслідування та судового розгляду, щиро розкаявся, під час судового розгляду неодноразово просив пробачення у потерпілих та брав на себе зобов`язання всіляко допомагати їм після відбування покарання та відшкодовувати завдану моральну шкоду, відшкодував матеріальну шкоду у розмірі 50 000 грн. та частково відшкодував моральну шкоду, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на момент скоєння кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом, є учасником АТО , має державну нагороду та цілий ряд інших нагород та заохочень, отриманих за період проходження військової служби; позитивно характеризується за місцем проживання, має молодий вік, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, не має ознак поведінкових розладів.

Крім того, апелянт зауважує, що під час судового розгляду справи командування в/ч НОМЕР_1 , в якій проходив службу ОСОБА_7 , в особі повноважних представників, звертались до суду з клопотання про взяття останнього на поруки, в якості запобіжного заходу та виключно позитивно характеризували його, як військовослужбовця, спеціаліста та товариша та просили у листі при постановленні вироку врахувати нагальну потребу у подальшому його проходженні військової служби на відповідних за фахом посадах у військових частинах бойового складу. При цьому, ОСОБА_7 самостійно звертався з клопотання до Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону з клопотанням про зміну йому запобіжного заходу із тримання під вартою на проходження військової служби за призовом, у задоволенні якого було відмовлено з посиланням на те, що він вже проходить військову службу за контрактом.

Апелянт вважає, що з урахуванням фактичних обставин даного кримінального провадження, встановлених пом`якшуючих та відсутності обтяжуючих покарання обставин, за наявності того, що ОСОБА_7 бажає виконувати свій військовий обов`язок, має необхідну мотивацію та досвід, враховуючи, також, і позицію потерпілих, які не наполягали на призначенні суворого покарання обвинуваченому, а покладалися в цій частині на розсуд суду наявні підстави для застосування принципу індивідуалізації покарання та призначення останньому, з застосуванням ст. 69 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, з заміною позбавлення волі на тримання в дисциплінарному батальйоні на той самий строк, відповідно до ст. 62 КК України.

Крім того, апелянт зазначає, що частково задовольняючи цивільні позови, заявлені ОСОБА_9 матір`ю потерпілого ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - сестрою загиблого, про стягнення моральної шкоди, суд залишив поза увагою те, що останньою не було надано доказів того, що вона проживала разом із потерпілим ОСОБА_14 однією сім`єю, вона фактично проживала та була зареєстрована за різними адресами, місцем її реєстрації вказано АДРЕСА_2 , а місце фактичного проживання - АДРЕСА_3 .Потерпілий ОСОБА_14 проживав по АДРЕСА_4 , що підтверджується матеріалами кримінального провадження, показами свідків та потерпілих. Враховуючи факт окремого проживання ОСОБА_15 від потерпілого ОСОБА_14 та відсутність спільного побуту, відповідно до норми ч.2 ст.1168 ЦК України, вона не має права на відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі смертю останнього і за вказаних обставин у задоволенні її позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід було відмовити.

Що стосується питання відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_9 , апелянт вказує, що ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_7 на її користь 390 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, судне врахував майнового стану обвинуваченого, який не працює з моменту затримання з липня 2022 року і на період відбування покарання також позбавлений можливості працювати, заощаджень не має, як і не має у власності майна, на яке можна було б звернути стягнення. Крім того, у вироку не наведено відповідних доказів, підстав та обґрунтування для визначення саме такого розміру відшкодування, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди відшкодування ОСОБА_9 має бути зменшено до 300 000 грн.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , представником потерпілих ОСОБА_11 було подано заперечення, в яких останній вказує на те, що апелянт умисно спотворює факти, встановлені в судовому засіданні, стосовно того, що потерпілим було порушено ПДР, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з ДТП на її наслідками.

Що стосується призначеного покарання, то потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_12 не наполягали на призначенні максимальної міри покарання, розуміючи, що злочин вчинено ОСОБА_7 не навмисно, сам він є, як і їхній син та брат, військовослужбовцем, а тому, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, просять залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому, на спростовування доводів захисника про те, що сестра потерпілого ОСОБА_14 - ОСОБА_12 не має права на відшкодування моральної шкоди, оскільки разом з ним не проживала, адвокат ОСОБА_11 посилається на наявність довідки Виконавчого комітету Охтирської міської ради за вих. №259 від 01 листопада 2023 року, згідно якої ОСОБА_13 мешкала по АДРЕСА_4 разом з матір`ю ОСОБА_9 та братом ОСОБА_14 на день смерті останнього, тобто станом на 03 липня 2022 року, а зміна її прізвища з ОСОБА_16 на ОСОБА_17 відбулась у зв`язку з реєстрацією шлюбу.

Згідно з вироком суду першої інстанції, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29 листопада 2016 року №252 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_18 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, таким чином останній вважається таким, що з 29 листопада 2016 року прийняв справи та посаду, приступив до виконання службових обов`язків за посадою.Наказом командира 91 окремого полку оперативного забезпечення (по особовому складу) від 31 серпня 2019 року №23-РС із старшим солдатом ОСОБА_7 , відповідно до ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктів 21, 27 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у якого закінчується строк дії попереднього контракту про проходження військової служби, укладено новий контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 (три) роки, тобто до 29 вересня 2022 року.

Відповідно до приписів ст. ст. 1, 2, 4 та 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старший солдат ОСОБА_7 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 13, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548~XIV (зі змінами), ст. ст. 1, 3 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, старший солдат ОСОБА_7 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; бути пильним та інше.

Проте, не зважаючи на вищевикладене, 03 липня 2022 року, близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_7 , не маючи діючого посвідчення водія категорії «В», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «Mercedes-Benz 280S»д.н.з. НОМЕР_2 та рухався по проїзній частині АДРЕСА_5 , від центру міста у напрямку вул. Тімірязєва, зі швидкістю щонайменше 80,5 км/год, що є більшою за допустиму у населених пунктах швидкість руху. Рухаючись у вказаному напрямку та перебуваючи поблизу будинку № 23 ОСОБА_7 не врахував дорожню обстановку, знехтував безпекою дорожнього руху, перевищив дозволену у населених пунктах максимальну швидкість руху, виконував обгін на перехресті, що заборонено та при виникненні небезпеки для руху не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив зіткнення зі скутером «SuzukiLets 2» без реєстраційного номеру під керуванням ОСОБА_14 , який рухався в попутному напрямку, та, в порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, виконував поворот ліворуч. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 280S» д.н.з. НОМЕР_2 , порушив вимогиПравил дорожньогоруху,передбачені пунктами 2.1а), 2.3а), 2.9 а),12.4, 14.6 а), 31.4,31.4.5є), з яких порушення пунктів12.4та 14.6.а)знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками,що настали.

Дії ОСОБА_7 по порушенню Правил дорожнього руху є умисними, форма вини до наслідків, що настали - необережна (злочинна самовпевненість).

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої останньою апеляційної скарги, позицію прокурора, потерпілих та їх представника, які щодо задоволення апеляційної скарги заперечували, просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З врахуванням того, що встановлені судом першої інстанції фактичні обставини даного кримінального провадження, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, вирок суду в цій частині, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційному перегляду не підлягає.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 за вчинення вказаного злочину судом першої інстанції покарання, аналізуючи матеріали кримінального провадження в межах заявлених апелянтом апеляційних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Зі змісту оскаржуваного вироку суду першої інстанції вбачається, що з врахуванням вищезазначених вимог закону, при призначенні ОСОБА_7 покарання за вчинення ним інкримінованого злочину, було враховано ступінь тяжкості даного кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом було враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, є особо, раніше не судимою, його позитивну характеристику за місцем проживання, перебування на військовій службі, службову характеристику за місцем служби, за якою останній, в цілому, характеризується позитивно, але не завжди є дисциплінованим військовослужбовцем, здобуття ним певної професії, наявність державних нагород.

Крім того, судом було враховано і те, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 не мав права керування транспортними засобами, був позбавлений права керуванням транспортними засобами в 2013 році за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, після позбавлення прав повторно посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував, і порушуючи норми законодавства України в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, керував транспортним засобом, не маючи на це прав.

При цьому, каяття обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, часткове відшкодування шкоди потерпілим, було визнано судом обставинами, які пом`якшують покарання, обставин, що обтяжують покарання,судом встановлено не було.

Саме з врахуванням вищезазначеного, суд і дійшов висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, при наслідках, що настали від таких протиправних дій останнього, а саме, смерть людини, що є непоправним, та не може бути компенсовано за рахунок будь-яких грошових виплат.

Крім того, виходячи із тяжких наслідків і обставин дорожньо-транспортної пригоди, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

З таким видом та розміром основного та додаткового покарання, призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції, колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважати його суворим, на що вказує захисник у поданій апеляційній скарзі, підстав не вбачає, з врахуванням того, що таке покарання є мінімальним покаранням, передбаченим санкцією статті інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Не вбачає колегія суддів і підстав для призначення обвинуваченому основного покарання з застосуванням ст. 69 КК України, як просить захисник у поданій апеляційній скарзі.

Так, положеннями ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 неодноразово просив пробачення у потерпілих та брав на себе зобов`язання всіляко допомагати їм після відбування покарання, що він має молодий вік, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, не має ознак поведінкових розладів, не свідчать про наявність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, а обставини того, що він сприяв проведенню досудового розслідування та судового розгляду, щиро розкаявся, частково відшкодував завдану потерпілим шкоду, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на момент скоєння кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом, має державну нагороду, позитивно характеризується за місцем проживання, на що, також, вказує апелянт, не залишились без належної оцінки та були враховані судом при вирішенні питання, яке покарання, у даному випадку, будедля обвинуваченого справедливим.

Крім того, на спростовування доводів апелянта щодо неврахування судом при призначенні покарання обвинуваченому того, що порушення Правил дорожнього руху мало місце і з боку потерпілого, колегія суддів зауважує, що в оскаржуваному вироку знайшли своє відображення як встановлені обставини того, що в діях ОСОБА_14 є порушення Правил дорожнього руху, так і ті обставини, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння смерті останньому був викликаний конкретними діями саме ОСОБА_7 , який порушив норми Правил дорожнього руху, а також керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Також, колегія суддів враховує і думку потерпілих, які хоча і не наполягали на призначенні більш суворого покарання, і апеляційні скарги з цього приводу не подавали, проте, категорично заперечували щодо пом`якшення обвинуваченому призначеного ОСОБА_7 судом покарання та вважали, що підстави для цього, з врахуванням того, що через дії остатнього загибла рідна їм людина, відсутні.

Що стосується доводів апелянта про те, що у даному випадку наявні підстави для застосування принципу індивідуалізації покараннята заміни обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на тримання в дисциплінарному батальйоні, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, з врахуванням того, що з матеріалів даного провадження вбачається, що новий контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України з ОСОБА_7 було укладено строком на 3 (три) роки, тобто до 29 вересня 2022 року, і у судовому засіданні прокурор не підтвердив, що строк дії вказаного контракту з останній було продовжено.

При цьому, на спростовування доводів захисника про те, що суд безпідставно стягнув з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 190 000грн. на відшкодування моральної шкоди, з посиланням на те, що остання є сестрою загиблого і не проживала разом із потерпілим ОСОБА_14 однією сім`єю, колегія суддів зауважує, що з довідки Виконавчого комітету Охтирської міської ради за вих. №259 від 01 листопада 2023 року, яку було надано представником потерпілих до заперечень на апеляційну скаргу, вбачається, що ОСОБА_13 (після укладення шлюбу ОСОБА_17 ), разом з матір`ю ОСОБА_9 та братом ОСОБА_14 на день смерті останнього, тобто станом на 03 липня 2022 року, мешкала по АДРЕСА_4 .

Крім того, з огляду на характер, глибину та тривалість фізичних, душевних, емоційних та моральних страждань потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , перенесених ними у результаті загибелі сина та брата, беручи до уваги, що внаслідок цієї події вони пережили сильний стрес і душевні страждання, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд, з дотриманням положень ст. 23 ЦК України, визначив моральну шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь ОСОБА_9 у розмірі 390 000грн., а на користь ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) у розмірі 190 000 грн., і вважати такий розмір занадто надмірним чи необґрунтованим, колегія суддів підстав не вбачає.

Інших переконливих доводів, за яких вирок суду підлягав би зміні,в апеляційній скарзі захисником не наведено, і під час апеляційного перегляду даного судового рішення таких обставин колегією суддів не встановлено.

Таким чином, з огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції відносно ОСОБА_7 було ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 31 серпня 2023 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4