Справа № 456/2145/24
Провадження № 1-кп/456/318/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю : секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 14.02.2024, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нежухів Стрийського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, учасника бойових дій, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2024 року близько 12 год. 20 хв. ОСОБА_4 разом із невстановленою підчас досудового розслідування особою знаходився у приміщенні зали очікування вокзалу станції Стрий, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де побачили сплячого ОСОБА_6 .

В цей час у невстановленої під час досудового розслідування особи виник умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна у ОСОБА_6 . Надалі невстановлена під час досудового розслідування особа запропонувала ОСОБА_4 вчинити вказаний злочин групою осіб. ОСОБА_4 погодився, чим вступив у злочинну змову на вчинення крадіжки групою осіб.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, в той час, поки невстановлена під час досудового розслідування особа знаходилася біля виходу із зали очікування, забезпечуючи умови для скоєння вказаного кримінального правопорушення, ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав у потерпілого ОСОБА_6 , який у цей час спав, мобільний телефон «TECNO POP 5 LITE», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 4133,60 гривень.

Після цього ОСОБА_4 передав викрадений мобільний телефон у приміщенні зали очікування вокзалу станції Стрий невстановленій під час досудового розслідування особі, та з викрадений майном вийшли з приміщення вокзалу, в результаті чого розпорядились викрадений майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на суму 4133,60 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема, про те, що 13.02.2024 близько 12 год. 20 хв. у залі очікування станції ОСОБА_7 зустрів раніше не відомого йому чоловіка, який запропонував йому викрасти майно в потерпілого ОСОБА_6 , який у той час спав. Він підсів до нього та викрав у нього мобільний телефон, який віддав невідомій йому особі при виході із зали очікування вокзалу. Коли почув, як телефонує сестра потерпілого, забрав викрадений мобільний телефон у тієї невідомої особи і витягнув сім-карту. Мобільний телефон хотів продати, бо перебував у скрутному матеріальному становищі, не мав місця проживання. Однак по дорозі його зупинили працівники поліції, яким він добровільно видав викрадений у потерпілого мобільний телефон та зізнався у вчиненні крадіжки. Щиро розкаюється у вчиненому. Просить його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд кримінального провадження за його відсутності, претензій до обвинуваченого не має, так як шкода йому відшкодована, щодо призначеного судом покарання обвинуваченому ОСОБА_8 покладається на думку суду.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявила клопотання, в якому просила не досліджувати докази щодо тих обставин, які не оспорюються, оскільки обвинувачений винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю.

Отримавши показання ОСОБА_4 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тому кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України є вірною.

При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, поведінку обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, не працює, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є учасником бойових дій, виключений з військового обліку за станом здоров`я, діагноз 16А (психіатрія), відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 383 від 05.04.2024 в період інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, виявляв шизотиповий розлад, тому через наявний у нього психічний розлад під час інкримінованих дій не був здатним повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; обставини, що пом`якшують покарання, якими, на думку суду, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності та, беручи до уваги всі вказані обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд дійшов переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції інкримінованої йому статті КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ст. 124 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись ст. 368-371, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185КК України, і призначити покарання за ч. 4 ст. 185КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати в розмірі 260,00 грн (двісті шістдесят грн 00 коп.) за проведення товарознавчої експертизи.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.02.2024.

Речові докази: DVD-R диск залишити при матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон марки «TECNO», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити в його власності.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1