Справа № 538/1061/24
Провадження № 1-кп/538/145/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000260 від 05.04.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселівка Зіньківського району Полтавської області

громадянина України, освіта середня, осіб на утриманні немає, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаєючого за адресою АДРЕСА_1

раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

19.03.2024, близько 12 години ОСОБА_4 із знайомим ОСОБА_5 перебував на

території соснового парку, який розташований неподалік АДРЕСА_2 , та за столиком разом розпивали спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, заснув. Під час спроби ОСОБА_4 розбудити його, з кишені куртки ОСОБА_5 на землю випали грошові кошти в сумі 5000 гривень та у ОСОБА_4 раптово виник умисел на заволодіння ними. Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, протиправно, в умовах воєнного стану, реалізовуючи свій раптового виниклий злочинний умисел, усвідомлюючи, що дані грошові кошти належать ОСОБА_5 , переконавшись у відсутності сторонніх осіб, близько 13-00 години 19.03.2024, ОСОБА_4 підняв із землі грошові кошти, а саме 5 купюр номіналом по 1000 гривень кожна, що в загальній сумі становило 5000 гривень, та пішов до місця свого проживання, залишивши ОСОБА_5 , що спав, за столиком в парку. В подальшому ОСОБА_4 викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_5 матеріальних збитків на вказану више суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив, що 19 березня цього року разом з ОСОБА_5 сиділи відпочивали в сосновому парку в м. Лохвиця, вживали горілку. Потім ОСОБА_5 заснув, він почав його будити, і в цей час в того з кишені випали гроші, і він їх забрав собі та пішов додому, по дорозі скоріш за все купив колесо до велосипеда, проте послідовність подій чітко не пам`ятає, через сильний стан сп`яніння, пам`ятає, що додому вже прийшов з колесом, а де решту грошей подів, не пам`ятає, бо при собі вже не було. Відповідаючи на запитання, пояснив, що не заперечує, що сума викрадених грошей становить 5 тис грн, оскільки він особисто був поряд з ОСОБА_5 , коли той знімав гроші в банкоматі.

Потерпілий пояснив, що раніше з обвинуваченим проживали в одному будинку, 19 березня 2024 р. зустрілися з ним, він зняв гроші 5500 грн, бо незабаром збирався їхати в м. Полтава, на 500 грн купив продукти та спитне, і пішли разом з ОСОБА_4 "погладить дорогу" в сосновий парк, де випивали. Коли прийшов до тями, то грошей в кишені вже не було, оскільки був лише з ОСОБА_6 , то вирішив, що тільки той міг взяти, подзвонив до нього, ОСОБА_6 спочатку заперечував, що брав гроші, а потім признався, домовилися, що поверне, але не зробив це, тому він і звернувся до поліції. В судових дебатах просив передати йому колесо до велосипеда, яке придбав обвинувачений за його кошти, хоча б як часткове відшкодування заподіяної шкоди.

Обвинувачений не заперечував правильність кваліфікації дій органами досудового розслідування.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті в межах висунутого звинувачення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин в межах висунутого звинувачення із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмеживши дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю.

Таким чином, аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Так, суд, призначаючи обвинуваченому міру покарання, враховує характер та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке є корисливими, відноситься до тяжких злочинів, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні як на досудовому слідстві так і під час розгляду справи в суді, дані, які характеризують його особу.

Так, обвинувачений на утриманні осіб не має,є несудимим, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, проте перебуває на обліку лікаря нарколога .

В судовому засіданні обвинувачений визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, крім того, сприяв здійсненню досудового розслідування, що підтверджено стороною обвинувачення.

На підставі ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання є: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину .

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, враховуючи наведені вище дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він не судимий, наявність пом`якшуючих покарання обставин, незважаючи на обставину, що обтяжує покарання, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у мінімальному розмірі у виді 5 років позбавлення волі.

При цьому вищевказані обставини, наявна досудова доповідь, відповідно до якої виправлення особи можливе без ізоляції від суспільства, а також думку потерпілого, який не наполягав на суворості покарання, дають суду підстави для висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання і тому відповідно до ст. 75 КК України його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Саме таке покарання буде співмірним діянню і характеристиці особи.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК Українита призначити йому покарання за цією статтею у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- заднє колесо для велосипеда в зборі з написом на гальмівній тязі " EAGLE", яке знаходиться в камері зберігання речових доказів ВП № 2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області згідно квитанції 108, передати потерпілому ОСОБА_5 , мешканцю АДРЕСА_3 .

На вирок може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням обмежень передбачених ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Лохвицького

районного суду ОСОБА_1