Справа №760/978/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про продовження строку тримання під вартою

(повний текст)

15 лютого 2024 р. м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України, дані про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011732 від 11.10.2017 р. клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 р. обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16 лютого 2024 р. включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Прокурор подала суду письмове клопотання, в якому просила продовжити строк перебування під вартою обвинуваченого.

Прокурор в клопотанні зазначила, що обвинуваченому необхідно продовжити строк дії запобіжного зхаходу у вижі тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України. Дані ризики, на думку прокурора, з минулого судового засідання не знизилися та продовжують існувати.

Так, як зазначає прокурор в клопотанні, на той факт, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів правоохоронних органів та суду вказує те, що відразу після вчинення злочину ОСОБА_5 вчинив дії, направленні на приховування факту вчинення вказаного кримінального правопорушення, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, попросив свого товариша сховати викрадений автомобіль, оскільки його може розшукувати поліція, та пояснив, що йому на певний час треба зникнути, до місця свого проживання та роботи не повернувся, не забрав з місця роботи належні йому, що свідчить про те, що ОСОБА_5 переховувався від правоохоронних органів, у зв`язку із чим, 29.11.2018 ОСОБА_5 було оголошено в розшук в межах України, а після встановлення факту, що він залишив Україну 28.12.2018 його оголошено в міжнародний розшук.

В клопотанні прокурор також зазначає, що ОСОБА_5 не має місця реєстрації у межах міста Києва, не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, до моменту затримання існував за рахунок випадкових підробітків та коштів, які йому перераховувала його мати. Крім цього, за місцем реєстрації ОСОБА_5 не проживає, що може ускладнити його виклик для участі у судових засіданнях, або ж взагалі сприяти його ухиленню від явки у суд, а в подальшому ухиленню від кримінальної відповідальності.

На думку прокурора обвинувачений може впливати на свідків в даному кримінальному провадженні. Так, один із свідків є близьким товаришем Обвинуваченого. Даний вплив може сприяти уникненню обвинуваченим кримінальної відповідальності.

На той факт, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інший злочин, виходячи із змісту клопотання, вказує те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину і усвідомлюючи це обвинувачений ОСОБА_5 може намагатися знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають значення у кримінальному провадженні, а також вважає, що ОСОБА_5 може також вчиняти інші кримінальні правопорушення насильницького та матеріального характеру, оскільки залишив роботу, не має постійного джерела доходів.

Виходячи із цього прокурор просила строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжити.

Захисник заперечував проти продовження строку тримання під вартою, зазначивши, що доказами, які вже були досліджені під час судового розгляду не підтверджують вини обвинуваченого. Обвинувачений не може знищити або спотворити письмові докази, оскільки немає доступу до них. Тиснути на свідків у обвинуваченого не має можливості і будь-яких доказів такого тиску суду не надано. ОСОБА_6 також не може переховуватися від суду, оскільки виїхати за кордон не має можливості. Також наголосив, що клопотання подане неповноважним прокурором. Таким чином, вважає, що ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, відсутні. Вказав, що обвинувачений ОСОБА_6 має орендовану квартиру в Києві, отже не буде переховуватися від суду

Обвинувачений захисника підтримав, також просив суд змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший, що не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, суд враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачують ОСОБА_5 та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та приходить до наступних висновків.

Оскільки судовий розгляд за клопотанням сторони захисту розпочався спочатку, ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу відновилися, а з минулого судового засідання не зменшилися. Суд почав досліджувати докази спочатку, дослідивши їх частину, однак це не може свідчити про зниження ризиків

Суд вважає обґрунтованими ризики того, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду, може впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинуваченого ОСОБА_5 29.11. 2017 було оголошено в розшук (в межах України, однак встановлено, що ОСОБА_5 покинув територію України, після чого 28.12.2018 ОСОБА_5 оголошено в міжнародний розшук). Пізніше встановлено, що ОСОБА_5 перебував на території Російської Федерації, після чого, в порядку вимог ст. 573-575, 584 та Конвенції про правову допомогу та правових відносин у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 1993 року та Європейської Конвенції про видачу правопорушників від 1957 року, до Російської Федерації направлено клопотання про видачу підозрюваного для притягнення до кримінальної відповідальності. 03.10.19 завершено процедуру екстрадиції ОСОБА_5 та передано на територію України для притягнення до кримінальної відповідальності.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , вид та міру покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим та обставини виїзду обвинуваченого за кордон відразу після інкримінованих йому подій, суд вважає наявним ризик того, що він може переховуватися від суду задля уникнення даного покарання.

Крім того, враховуючи те, що судовий розгляд розпочато спочатку, виникла необхідність нового допиту свідків, тому суд вважає, що перебуваючи на волі, обвинувачений може впливати на них та такими діями вплинути на хід судового розгляду та встановлення об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні. На даний час триває стадія дослідження доказів, тому даний ризик з минулого судового засідання не зменшився.

Так, як зазначив Європейський суд з прав людини (пункт 44 рішення від 18 грудня 2012 р. по справі Сопин проти російської федерації), «Суд повторює, що виправданий страх помсти, часто може бути достатнім для того, щоб залякані свідки відмовилися від участі в кримінальному процесі в цілому».

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького кримінального правопорушення вчиненого з корисливих мотивів та у викраденні автомобіля, що свідчить про те, що особа може вчиняти інші кримінальні правопорушення насильницького та майнового характеру, оскільки, обвинувачений немає місця роботи (з останнього місця роботи, де працював тренером, звільнений у зв`язку з тим, що він покинув роботу, оскільки, почав переховуватися від правоохоронних органів), тобто, ОСОБА_5 немає постійного джерела доходів. Таким чином, існує ризик вчинення нового кримінального правопорушення.

Обвинувачений обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законодавством передбачена максимальна міра покарання, а тому судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд наголошує на тому, що виключний перелік ризиків, запобігти яким має запобіжний захід, визначений ч. 1 ст. 177 КПК України. Виходячи з цього суд не вправі зважати на інші ризики та має зазначати в ухвалі дійсні ризики, а не кожен раз різні чи нові. Враховуючи те, що судовий розгляд розпочатий спочатку, ризики із минулих судових засідань не зменшилися. Таким чином, кожного разу суд зазначає дійсні ризики, яким кожного разу надає нову оцінку.

Суду не надано достатніх доказів того, що ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України та зазначені в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва, якою ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, з минулого судового засідання, суттєво зменшилися чи зникли. Будь-які дані у суду щодо цього також відсутні.

Факт наявності у обвинуваченого ОСОБА_5 орендованого житла свідчить лише про те, що у нього м. Києві є тимчасове місце проживання, однак жодним чином не може протидіяти ризикам переховування від суду та впливу на свідків. Суду також не надані будь-які докази, щоб підтверджували що за станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_5 не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора.

Враховуючи вищевикладене, на думку суду до обвинуваченого ОСОБА_5 на даний час не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства. З огляду на це підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відсутні.

Крім того, розглядаючи можливість застосування до ОСОБА_5 альтернативних запобіжних заходів, суд враховує особу обвинуваченого, а також тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , можливість переховуватись від суду, а тому не вбачає підстав для застосування інших запобіжних заходів.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини. Таким чином, суд не визначає розмір застави.

Виходячи із зазначеного, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали до 14 квітня 2024 р. включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 20 лютого 2023 р.

Суддя ОСОБА_1