Справа № 243/2658/22
Провадження № 1-кп/243/416/2024
УХВАЛА

Іменем України

02 квітня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000530 від 15.07.2021 за обвинуваченням

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

-ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Краматорська Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий: 1) 08.09.2015 Краматорським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ст. ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік; 2) 11.01.2021 Краматорським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1700,00 грн; 3) 09.11.2021 Краматорським міським судом Донецької області за ч. 4 ст. 246 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік;

-ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Краматорська Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого 03.12.2020 Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 246 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1700,00 грн,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядається кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000530 від 15.07.2021, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України.

До суду від захисника обвинувачених, адвоката ОСОБА_7 , надійшло клопотання про закриття кримінального провадження, в якому захисник посилається на те, що обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні прокурор направив до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області через систему «Електронний суд» 07.09.2022. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 314 КПК України, після отримання обвинувального акта суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. Судом було призначено підготовче судове засідання на 15.09.2022 о 14-00 год. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Так, п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Частина 4 статті 219 КПК встановлює, що строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 Глави 24 цього Кодексу. При цьому, ч. 5 ст. 219 КПК України встановлено, що строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Згідно з ч. 5 ст. 294 КПК України строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 113 КПК процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу (частина 2 статті 113 КПК). Відповідно до ч. 2 ст. 283 КПК України прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: (1) закрити кримінальне провадження; (2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; (3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 556/1381/18, від 01 липня 2021 року у справі № 752/3218/20, ухвали Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №712/6375/18, від 15 березня 2021 року у справі № 676/6116/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 676/804/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 991/6516/20). Судова практика застосування приписів п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України є усталеною у діяльності не тільки Верховного Суду, а й судів першої та апеляційної інстанцій, у тому числі Вищого антикорупційного суду (див. наприклад, ухвала Вищого антикорупційного суду від 24 вересня 2020 року та ухвала Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 03 листопада 2020 року у справі № 991/6516/20). Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000530 від 15.07.2021 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру 24.12.2021 року, а 22.06.2022 року повідомлено про зміну підозри. ОСОБА_8 було повідомлено про підозру 25.12.2021 року, а 16.06.2022 року повідомлено про зміну підозри. Строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні було продовжено до 4-х місяців, тобто до 24.04.2022 року (ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.02.2022 року по справі №263/1579/22, провадження 1-кс/263/785/2022). Під час проведення досудового розслідування старший слідчий в ОВС відділу СУГУНП в Донецькій області майор поліції ОСОБА_9 двічі виносив постанови про зупинення кримінального провадження. Вперше, 02.03.2022 року старший слідчий в ОВС відділу СУ ГУНП в Донецькій області майор поліції ОСОБА_9 виніс незаконну постанову про зупинення кримінального провадження в зв`язку з не встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 та оголошення його у розшук. В цей же день, 02.03.2022 року, слідчий виніс незаконну постанову про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 . В постанові про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 та постанові про зупинення кримінального провадження слідчий зазначив, що на протязі тривалого часу з 26.02.22 року по 02.03.22 року, тобто на протязі 4 днів, ОСОБА_4 на телефонні дзвінки не відповідав, за місцем мешкання останнього двері ніхто не відчиняв, а тому слідчий дійшов до висновку, що місце знаходження ОСОБА_4 не встановлено та він ухиляється від явки до органу досудового розслідування. Відповідно до ч. 2 ст. 280 КПК України до зупинення досудового розслідування слідчий зобов`язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, а також всі дії для здійснення розшуку підозрюваного. Частиною 4 ст. 280 КПК України передбачено, що досудове розслідування зупиняється вмотивованою постановою прокурора або слідчого, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Копія постанови надсилається стороні захисту, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які мають право її оскаржити слідчому судді. Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження. Виходячи з зазначених норм КПК України слідчий ОСОБА_9 до оголошення ОСОБА_4 у розшук був зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження, а до зупинення досудового розслідування - був зобов`язаний виконати всі дії для здійснення розшуку підозрюваного. Після зупинення досудового розслідування, слідчий ОСОБА_9 повинен був надіслати копію постанови про зупинення досудового розслідування захиснику та підозрюваному ОСОБА_4 Стороні захисту тільки 22.06.2022 року, при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування, стало відомо про існування вищезазначених незаконних постанов, а саме постанови про зупинення кримінального провадження в зв`язку з не встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 від 02.03.2022 року та постанови про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 від 02.03.2022 року. В матеріалах досудового розслідування міститься рапорт слідчого ОСОБА_9 , датований 01.03.2022 року, в якому він доповідає начальнику відділу СУ ГУНП, підполковнику поліції ОСОБА_10 , що на протязі тривалого часу з 26.02.22 року по 02.03.22 року (день який ще не настав), ОСОБА_4 на телефонні дзвінки не відповідав, за наявною інформацією від місцевих мешканців стало відомо, що за домашньою адресою він не мешкає, де знаходиться невідомо. Також в матеріалах досудового розслідування міститься фотокопія рапорту старшого о/у в ОВС УКР ГУПН в Донецькій області ОСОБА_11 від 03.03.2022 року, в якому він доповідає начальнику УКР ГУНП в Донецькій області, полковнику поліції ОСОБА_12 , що на протязі тривалого часу, з 26.02.22 року по 02.03.22 року, за місцем мешкання ОСОБА_4 двері ніхто не відчиняв, а телефон був вимкнутий. Також з матеріалів досудового розслідування вбачається, що копія постанови про зупинення досудового розслідування не була надіслана ні захиснику, ні самому ОСОБА_4 , що унеможливило її оскаржити слідчому судді у час її дії. Тобто захисник вважає, що слідчий ОСОБА_9 до оголошення ОСОБА_4 у розшук не вжив всіх необхідних заходів щодо встановлення його місцезнаходження, а до зупинення досудового розслідування не виконав всіх дії, необхідних для здійснення пошуку підозрюваного ОСОБА_4 , а незаконно виніс постанову про зупинення кримінального провадження у зв`язку з не встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 та оголошення його у розшук. Захисник вважає, що слідчий ОСОБА_9 помилково дійшов до висновку про те, що місце знаходження ОСОБА_4 невідоме та він ухиляється від явки до органу досудового розслідування. По-перше, 14.01.2022 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області по справі № 263/292/22, провадження 1-кс/263/285/2022, відносно ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, визначений розмір застави у сумі 500 000 грн., та у разі внесення застави на ОСОБА_4 покладені обов`язки. В цій ухвалі ОСОБА_4 роз`яснено, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, внесені кошти будуть звернуті в дохід держави. 17.01.2022 року ОСОБА_4 був звільнений з-під варти під заставу у сумі 500 000 грн. Строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 , був продовжений до 21.04.2022 року (ухвала Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21.02.2022 року по справі № 263/1818/22, провадження № 1-кс/263/880/2022). Відповідно до зазначених ухвал на ОСОБА_4 був покладений, у тому числі, обов`язок прибувати до слідчого за першою вимогою, сповіщати слідчого про всі випадки зміни місця проживання та виїзду за межі м. Краматорська Донецької області. Тобто, в разі не виконання в тому числі і цих обов`язків ОСОБА_4 , застава в розмірі 500 000 грн. була би звернута в дохід держави. ОСОБА_4 не перебуває на обліку ні в психіатричному, ні в наркологічному диспансерах, має вищу освіту, раніше не судимий, одружений, на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, працює, характеризується позитивно. Тобто ОСОБА_4 повноцінно орієнтується в життєвому просторі і для нього не виконання покладених обов`язків є неприйнятним, а тим паче, якщо в разі невиконання покладених на нього обов`язків існує ризик втрати застави у розмірі 500 000 грн., що взагалі фактично унеможливлює невиконання ОСОБА_4 цих обов`язків. По-друге, ОСОБА_4 , враховуючи свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України, після введення 24.02.2022 року на території України воєнного стану, звернувся до Добровольчого формування Краматорської територіальної громади № 1 Сил територіальної оборони, де виконував завдання, надані керівництвом. У зв`язку з тим, що на початку введення воєнного стану добровольче формування здійснювалось на громадських засадах, необхідні формальності, щодо прийняття до добровольчого формування (написання заяви, укладання контракту) були здійснені пізніше. Так, 10.03.2022 року ОСОБА_4 подав заяву на вступ до Добровольчого формування Краматорської територіальної громади № 1 Сил територіальної оборони, йому було видано посвідчення та він продовжив виконувати завдання, надані керівництвом. Але в кінці березня 2022 року, в зв`язку з наявністю цього кримінального провадження, укладати контракт добровольця з Добровольчим формуванням Краматорської територіальної громади № 1 Сил територіальної оборони ОСОБА_4 відмовили та попросили перестати брати участь у діяльності цього формування. Тобто, ОСОБА_4 виконував всі покладені на нього обов`язки, місця свого проживання не змінював, відповідно, не ухилявся від явки до органу досудового розслідування, так як жодного виклику, вимоги прибути до слідчого, прокурора, суду в період з 21.02.2022 року до 02.03.2022 року не було. 11.04.2022 року, у зв`язку в воєнним станом та проведенням активних бойових дій у м. Краматорську, евакуацією населення з м. Краматорська, маючи малолітню дитину (віком до 1 року), ОСОБА_4 був вимушений терміново евакуювати родину з м. Краматорська. Про зміну свого місця проживання та виїзд за межі м. Краматорська Донецької області, 11.04.2022 року ОСОБА_4 сповістив слідчого та прокурора, направивши відповідне повідомлення. Цей факт ще раз підтверджує, що ОСОБА_4 сумлінно виконував всі покладені на нього обов`язки, місця свого проживання без повідомлення не змінював, не ухилявся від явки до органу досудового розслідування. 12.04.2022 року старший слідчий в ОВС відділу СУ ГУНП в Донецькій області, майор поліції ОСОБА_9 відновив провадження у справі, так як йому нібито стало відомо місце знаходження ОСОБА_4 . Вдруге, 01.05.2022 року старший слідчий в ОВС відділу СУ ГУНП в Донецькій області, майор поліції ОСОБА_9 , виніс постанову про зупинення кримінального провадження у зв`язку з наявністю об`єктивних обставини, що унеможливлюють подальше проведення досудового розслідування в умовах воєнного стану. Які саме об`єктивні обставини, що унеможливлюють подальше проведення досудового розслідування в умовах воєнного стану, в якому населеному пункті України, в постанові слідчий не зазначив. 16.06.2022 року слідчий ОСОБА_9 відновив досудове розслідування, а 22.06.2022 року повідомив про завершення досудового розслідування та надав доступ до матеріалів досудового розслідування. 22.06.2022 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були ознайомлені з матеріалами досудового розслідування. 22.06.2022 року прокурор відділу Донецької обласної прокуратури ОСОБА_13 затвердив обвинувальний акт у кримінальному проваджені № 0000530 від 15.07.2021 року відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України. А скерував цей обвинувальний акт до суду через систему «Електронний суд», тільки 07.09.2022 року. Таким чином строки досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000530 від 15.07.2021 року обчислюється наступним чином: 24.12.2021 року - день повідомлення ОСОБА_4 про підозру; 24.04.2022 року - день, до якого продовжено строк досудового розслідування; 02.03.2022 року - день зупинення досудового розслідування (хоча сторона захисту вважає це незаконним). Тобто з 24.12.2021 року до 02.03.2022 року використано 69 днів (за даними сторони обвинувачення). 12.04.2022 року - день відновлення досудового розслідування. 01.05.2022 року - день зупинення досудового розслідування (хоча сторона захисту вважає це незаконним). З 12.04.2022 року до 01.05.2022 року використано 20 днів (за даними сторони обвинувачення). 16.06.2022 року - день відновлення досудового розслідування. 22.06.2022 року - день повідомлення про завершення досудового розслідування, ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. 22.06.2022 року - день складання, затвердження, вручення обвинувального акту. 24.06.2022 року - день звернення з обвинувальним актом до суду на електронну адресу суду. З 16.06.2022 року до 24.06.2022 року використано 9 днів (за даними сторони обвинувачення). Тобто, за даними сторони обвинувачення, за умови законного зупинення досудового розслідування та законного звернення до суду з обвинувальним актом на електронну адресу суду, всього було використано 98 днів. Сторона захисту вважає, що строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні складає 4 місяця і закінчився 24.04.2022 року, так як зупинення досудового розслідування було незаконним. 07.09.2022 року - день звернення прокурора до суду з обвинувальним актом через систему «Електронний суд». З 16.06.2022 року до 07.09.2022 року використано 83 дня. Тобто сторона захисту вважає, що сторона обвинувачення використала більше 4 місяців строку досудового розслідування, при встановленому слідчим суддею строку досудового розслідуванні в 4 місяці, що, відповідно, є порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України. За викладених обставин, враховуючи, що злочин, який інкримінується ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не відноситься до категорій тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, підлягають застосуванню приписи п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. З огляду на положення ст. 2 КПК України, згідно з яким до кожного учасника кримінального провадження повинна бути застосована належна правова процедура, та істотне порушення загальної засади кримінального провадження, передбаченої ст. 28 КПК України щодо розумних строків, захисник вважає, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 слід вважати такими, що не набули процесуального статусу обвинувачених. Відповідно ж до змісту частини 1 статті 337 КПК судовий розгляд може бути проведений виключно стосовно особи, яка набула статусу обвинуваченого в порядку, передбаченому Законом. Підготовче провадження є своєрідним процесуальним фільтром між досудовим провадженням і судовим розглядом, одним із завдань якого є перевірка відповідності вимогам закону процесуальних рішень, що надійшли від прокурора. В постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 711/3111/19 зроблено висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, саме: «Кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду. Перевірка судом першої інстанції у підготовчому провадженні дотримання прокурором вимог, передбачених статтями 291, 293 КПК, а також виконання ним приписів статті 219 КПК в частині направлення обвинувального акта у строки досудового розслідування є передумовою набуття підозрюваним у вчиненні злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я особи, процесуального статусу обвинуваченого стосовно якого, відповідно до частини 1 статті 337 КПК, має здійснюватися судовий розгляд. Направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а, отже, унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК.» Щодо незаконності та необґрунтованості постанови про зупинення кримінального провадження в зв`язку з не встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 від 02.03.2022 року та постанови про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 від 02.03.2022 року, захисник зазначає наступне. Стороною обвинувачення зазначено, що підставами для оголошення підозрюваного ОСОБА_4 у розшук та зупинення досудового розслідування в зв`язку з його розшуком стали спроби слідчого у період часу з 26.02.2022 року до 02.03.20022 року (4 дні) викликати підозрюваного ОСОБА_4 телефонним зв`язком (однак останній на дзвінки не відповідав) та виїзд оперативного працівника УКР ГУНП в Донецькій області за місцем проживання ОСОБА_4 (за місцем проживання був відсутній, на телефонні дзвінки не відповідав). При цьому стороною обвинувачення не зазначено якими доказами зазначене підтверджується. Але сторона захисту хоче звернути увагу суду, що в матеріалах досудового розслідування міститься рапорт слідчого ОСОБА_9 датований 01.03.2022 року в якому він доповідає начальнику відділу СУ ГУНП, що на протязі тривалого часу з 26.02.22 року по 02.03.22 року (день який ще не настав), ОСОБА_4 на телефонні дзвінки не відповідав, за наявною інформацією від місцевих мешканців стало відомо, що за домашньою адресою він не мешкає, де знаходиться не відомо. Крім того в матеріалах досудового розслідування міститься фотокопія рапорту старшого о/у в ОВС УКР ГУПН в Донецькій області ОСОБА_15 від 02.03.2022 року в якому він доповідає начальнику УКР ГУНП в Донецькій області, що на протязі тривалого часу з 26.02.22 року по 02.03.22 року за місцем мешкання ОСОБА_4 двері ніхто не відчиняв, а телефон був вимкнутий. Якщо проаналізувати тільки ці 2 рапорти, то стає ще більше питань. За рапортом слідчого ОСОБА_4 на телефонні дзвінки не відповідав, а за рапортом оперативного працівника УКР телефон ОСОБА_4 був вимкнутий. Не відповідати на телефонні дзвінки та телефон був вимкнутий це дві різні речі. В жодному із цих рапортів не міститься інформації на який номер телефону були здійснені спроби виклику. За рапортом оперативного працівника УКР він здійснював виїзд за місцем проживання ОСОБА_4 двері йому ніхто не відчиняв. За яким саме адресом здійснював перевірку оперативний працівник УКР в рапорті не зазначено. Виходячи з цього рапорту більше ніяких дій оперативний працівник УКР не вчиняв. Але за рапортом слідчого, який не здійснював виїзд до м. Краматорська, у нього була наявна інформація від місцевих мешканців, що за домашньою адресою ОСОБА_4 не мешкає, де знаходиться не відомо. Звідки у слідчого з`явилась така інформація, хто був джерелом цієї інформації, як отримання цієї інформації трансформувалось у площину кримінального процесуального законодавства України не зрозуміло. Більше ніяких доказів належного виклику або зміни місця проживання чи відсутності ОСОБА_4 у м. Краматорську матеріали досудового розслідування не містять. Тобто сторона обвинувачення вважала, що вищезазначені рапорт слідчого та фотокопія рапорту оперативного працівника УКР є доказами, які відповідають вимогам кримінально процесуального законодавства України, а саме вимогам: - частини 2 статті 280 КПК України, де зазначено що до зупинення досудового розслідування слідчий зобов`язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, а також всі дії для здійснення розшуку підозрюваного, - частини 1 статті 281 КПК України, де зазначено, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження. Крім того главою 11 КПК України передбачено виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід. Так, слідчий, прокурор під час досудового розслідування має право викликати підозрюваного, свідка, потерпілого або іншого учасника кримінального провадження у встановлених цим Кодексом випадках для допиту чи участі в іншій процесуальній дії (ст. 133 КПК). Особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. Особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом (ст. 135 КПК). Належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом (ст. 136 КПК). Поважними причинами неприбуття особи на виклик є: 1) затримання, тримання під вартою або відбування покарання; 2) обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення; 3) обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); 4) відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; 5) тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; 6) смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; 7) несвоєчасне одержання повістки про виклик; 8) інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик (ст. 138 КПК). За таких умов та відомих даних з матеріалів досудового розслідування слід констатувати факт того, що ОСОБА_4 або його захисник не були викликані у встановленому КПК порядку, зокрема, відсутнє підтвердження отримання повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом. Стороною обвинувачення не надано будь-яких інших доказів, про виклик ОСОБА_4 або його захисника будь-яким іншим шляхом. Раніше було мною зазначено, де ОСОБА_4 після 24.02.2022 року перебував, чим займався, але він постійно проживав у АДРЕСА_3 , місця проживання не змінював до 11.04.2022 року. Крім того сторона обвинувачення посилається на Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року і на розпорядження свого керівництва та керівництва ГУНП в Донецькій області, щодо евакуації з м. Маріуполя (так як слідче управління ГУНП в Д/о та Донецька обласна прокуратура були розташовані у м. Маріуполь) до різних міст та областей України. Тобто прокурор зазначав, що і він і слідчий були задіяні в евакуації з м. Маріуполь з 24.02.2022 року, і я вважаю, що це було досить складно зробити, враховуючи воєнні події, які відбувались і в м. Маріуполі і на території Донецької області. Все це вимагало багато зусиль та багато часу. Після евакуації з м. Маріуполь була потреба в знаходженні житла для проживання, пошуку та облаштування робочого місця, влаштування побуту, тощо. І саме в цей час слідчому терміново було необхідно провести допит чи інші процесуальні дії із підозрюваним ОСОБА_4 . Які «невідкладні» допити чи інші процесуальні дії бажав провести слідчий в період часу з 26.02.2022 року по 02.03.2022 року з ОСОБА_4 , тобто через 2 дні після введення воєнного стану в Україні, чому слідчий не викликав ОСОБА_4 належним чином, чому до зупинення досудового розслідування слідчий не провів всі дії необхідні для здійснення розшуку підозрюваного, чому до оголошення ОСОБА_4 у розшук слідчий не вжив заходів щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_4 , не відомо. Нагадаю, обраний ОСОБА_4 запобіжний захід - застава, а не цілодобовий домашній арешт. На ОСОБА_4 були покладені обов`язки прибувати до слідчого за першою вимогою, сповіщати слідчого про всі випадки зміни місця проживання та виїзду за межі м. Краматорська Донецької області. Тобто ОСОБА_4 не був зобов`язаний цілодобово перебувати за місцем свого проживання, але він був зобов`язаний прибувати до слідчого за першою вимогою. Якщо прокурор вважає, що ОСОБА_4 був викликаний до слідчого у передбачений КПК України спосіб, слідчий до зупинення досудового розслідування провів всі дії необхідні для здійснення розшуку підозрюваного, та до оголошення ОСОБА_4 у розшук вжив заходів щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_4 (матеріали справи містять тільки рапорт слідчого та фотокопію рапорту оперативного працівника УКР), захисник впевнений, що прокурор помиляється, і такі «докази» не відповідають вимогам кримінально процесуального законодавства України. Щодо обізнаності сторони захисту про винесення слідчим постанови про зупинення кримінального провадження в зв`язку з не встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 від 02.03.2022 року та постанови про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 від 02.03.2022 року та не оскарження їх під час досудового розслідування. Прокурор зазначав, що законність, прийнятих слідчим рішення про зупинення досудового розслідування та про оголошення у розшук підозрюваного не оскаржувалась на досудовому слідстві, хоча про прийняте рішення було відомо стороні захисту. Але прокурор не зазначав якими доказами підтверджується, що сторона захисту була обізнана про існування цих постанов. Частиною 4 ст. 280 КПК України передбачено, що досудове розслідування зупиняється вмотивованою постановою прокурора або слідчого, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Копія постанови надсилається стороні захисту, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які мають право її оскаржити слідчому судді. Стороні захисту тільки 22.06.2022 року, при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування, стало відомо про існування вищезазначених незаконних постанов. Після постанови про зупинення кримінального провадження від 02.03.2022 року в матеріалах досудового розслідування знаходився аркуш в якому зазначено, що слідчий спрямовує мені для ознайомлення постанову про зупинення кримінального провадження від 02.03.2022 року на 5-ти аркушах. В матеріалах справи міститься аркуш з аналогічним змістом про направлення цієї постанови ОСОБА_4 . Але зазначену постанову ніхто нікуди не відсилав, сторона захисту цю постанову не отримувала в жоден із способів, хоча усі контакти у слідчого та прокурора були в наявності. Жодних підтверджень, про те що стороні захисту надсилалась ця постанова належним чином, або взагалі хоч якось надсилалась, матеріали справи не містять. Я вважаю, що факт надіслання стороні захисту про прийняте рішення слідчим або прокурором про зупинення досудового розслідування має бути належно підтверджений. Тобто вимоги ч. 4 ст. 280 КПК України, якою передбачений обов`язок прокурора або слідчого надіслати стороні захисту копію постанови про зупинення досудового розслідування взагалі не виконані, що є відповідно порушенням норм кримінального процесуального законодавства України. В зв`язку з тим, що вимоги ч. 4 ст. 280 КПК України не були виконані стороною обвинувачення, сторона захисту була позбавлена можливості на досудовому провадженні оскаржити рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування, як то передбачено ч. 4. ст. 280 КПК України та п. 2 ч. 1 ст. 303 КПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Тобто на досудовому розслідуванні слідчий суддя міг скасувати рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування, за умови, якщо оскаржена постанова за своїм змістом і по суті не відповідала вимогам процесуального закону та за умови дії цього рішення. Відповідно сторона захисту на досудовому провадженні була позбавлена права оскаржити рішення слідчого про зупинення досудового розслідування від 02.03.2022 року в зв`язку з не встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 , так як стороні захисту було невідомо про існування такого рішення слідчого під час досудового розслідування, а коли стало відомо, то досудове розслідування було завершено. А тому, прийняття незаконного рішення слідчим про зупинення досудового розслідування від 02.03.2022 року в зв`язку з не встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 , незаконного рішення про оголошення у розшук ОСОБА_4 від 02.03.2022 року є предметом розгляду під час підготовчого провадження. Такі самі «підстави» були для прийняття слідчим незаконного рішення про оголошення у розшук підозрюваного ОСОБА_5 . Сторона захисту вважає, що направлення прокурором до суду обвинувального акту на електронну адресу суду 24.06.2022 року є неналежним способом звернення прокурора з обвинувального акту до суду. Прокурор зазначав, що 24.06.2022 року службовими особами канцелярії та апарату Слов`янського міськрайонного суду Донецької області йому повідомлено, що суд здійснює роботу виключно дистанційно та не може прийняти обвинувальний акт у паперовій формі. Працівником суду йому повідомлено, що обвинувальний акт необхідно завантажити до Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі ЄСІТС). В зв`язку з неможливістю завантаження обвинувального акту до вказаної системи з технічних причин, за погодженням з працівником апарату суду, обвинувальний акт був направлений на електрону адресу суду з накладанням кваліфікованого електронного підпису. Про факт одержання обвинувального акту та його реєстрацію 27.06.2022 року прокурору телефонним зв`язком повідомив працівник канцелярії суду. У передбачений КПК України спосіб обвинувальний акт не повертався. При цьому прокурор погоджується, що йому було відомо про належний спосіб направлення обвинувальних актів до суду, і це ним підтверджено 07.09.2022 року, коли він у належний спосіб направив обвинувальний акт до суду. З цього приводу на веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 20.05.2022 року були розміщені роз`яснення про електронний суд та дистанційну роботу суду. В цих роз`ясненнях було зазначено: «Звертаємо Вашу увагу, що з 02 січня 2019 року у тестовому режимі функціонує підсистема «Електронний суд». Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 із змінами і доповненнями (далі - Положення), наказу Державної судової адміністрації України від 22 грудня 2018 року № 628 «Про проведення тестування підсистеми «Електронний суд» у місцевих та апеляційних судах» обмін електронними документами між судом, органами системи правосуддя, фізичними особами та учасниками судового процесу забезпечується засобами підсистеми електронного суду. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (ЄСІТС) - сукупність інформаційних та телекомунікаційних підсистем (модулів), які забезпечують автоматизацію визначених законодавством та цим Положенням процесів діяльності судів, органів та установ в системі правосуддя, включаючи документообіг, автоматизований розподіл справ, обмін документами між судом та учасниками судового процесу, фіксування судового процесу та участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції, складання оперативної та аналітичної звітності, надання інформаційної допомоги суддям, а також автоматизацію процесів, які забезпечують фінансові, майнові, організаційні, кадрові, інформаційно-телекомунікаційні та інші потреби користувачів ЄСІТС. 05 жовтня 2021 року почали офіційно функціонувати три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистема відеоконференцзв`язку. Як вже повідомлялося раніше, з 11.05.2022 року, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, та продовженням строку дії воєнного стану в Україні, відповідно до Указу Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, відповідно до рішення зборів суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2022 року № 6, для збереження життя, здоров`я і забезпечення безпеки працівників суду Донецької області, було запроваджено дистанційну роботу суду у доступному для виконання посадових обов`язків місці в режимі реального часу через Інтернет. Пунктом 7 вказаного наказу голови суду чітко визначено, що до відновлення процесу реєстрації вхідної поштової кореспонденції за юридичною адресою суду, здійснювати прийом вхідної кореспонденції від осіб та учасників судового процесу по справах, які перебувають в провадженні суду (заяви, скарги, відзиви, пояснення, клопотання тощо), в електронному виді через офіційну електронну адресу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області . Вхідна кореспонденція реєструється лише за наявності електронного цифрового підпису та через особистий кабінет в системі «Електронний суд», в порядку, передбаченому Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою. Направлення та реєстрація позовних заяв, клопотань, адміністративних позовів, обвинувальних актів, які первинно надходять на розгляд суду, відбувається в електронному виді через особистий кабінет в системі «Електронний суд». Запровадження в умовах воєнного стану дистанційної роботи суду потребує максимально ефективного використання електронного документообігу та доступу до судових справ в електронній формі. Тому, з урахуванням викладеного, рекомендовано всім користувачам судових послуг, у тому числі й тим, яких законом не зобов`язано реєструватися в підсистемі «Електронний суд», з метою подальшого ефективного використання її можливостей, завчасно зареєструватись в підсистемі «Електронний суд» та направляти процесуальні документи в електронному вигляді за допомогою сервісу «Електронний суд», розміщеному за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 Одночасно судом звертається увага на необхідність отримання власного електронного цифрового підпису, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 8 статі 14 ЦПК України, подання процесуальних та інших документів, вчинення інших процесуальних дій в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС, можливо лише з використанням власного електронного цифрового підпису. Зараз електронний суд є зручним та швидким способом отримати доступ до правосуддя. Відтепер українці, які вимушено покинули свою домівку чи перебувають на окупованій території і не мають можливості підписувати документи вручну або КЕПом, щоб подати їх до суду, можуть це зробити з Дія.Підписом. Це універсальний цифровий ключ у смартфоні, яким можна підписувати документи онлайн за кілька кліків. Також із Дія.Підпис можна отримати доступ до правосуддя, зареєструвавшись в Електронному суді, авторизуватися в підсистемі відеоконференцзв`язку та взяти участь у судовому засіданні онлайн, навіть перебуваючи за кордоном. Для отримання більш детальної інформації, що стосується функціонування підсистеми «Електронний суд», Ви можете перейти за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 Крім того, слід зазначити, що статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено наступні терміни: 9) електронна печатка - електронні дані, які додаються створювачем електронної печатки до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються для визначення походження та перевірки цілісності пов`язаних електронних даних; 22) кваліфікована електронна печатка - удосконалена електронна печатка, яка створюється з використанням засобу кваліфікованої електронної печатки і базується на кваліфікованому сертифікаті електронної печатки. Стаття 18 вказаного Закону зазначає, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Кваліфікована електронна печатка має презумпцію цілісності електронних даних і достовірності походження електронних даних, з якими вона пов`язана. Згідно Інструкції користувача Комп`ютерної програми «Д-3», затвердженої наказом Генерального директора Державного підприємства «Інформаційні судові системи» № 67-ОД від 18 жовтня 2016 року, електронно-цифровий підпис використовується для ідентифікації автора та/або підписанта електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За правовим статусом він прирівнюється до власноручного підпису (печатки). При вірному зберіганні власником секретного (особистого) ключа його підробка неможлива. Електронний документ також не можливо підробити: будь-які зміни, несанкціоновано внесені в текст документа, будуть миттєво виявлені. Електронне правосуддя спрямоване на забезпечення прозорості та доступності правосуддя, на підвищення якості роботи судів та значну економію державних коштів. Підсумовуючи викладене, зазначаємо, що відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у т. ч. з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що основними реквізитами електронного документа є наявність електронного підпису та позначка часу (дата створення електронного документа). Саме ці два критерії є визначальними та посвідчують справжність електронного документа. Відправка процесуальних документів в електронному вигляді з накладанням електронного підпису передбачена також процесуальним законодавством. Сподіваємося, що всі учасники судових процесів зможуть скористатись всіма перевагами електронного судочинства, а перш за все, його дистанційністю. Електронний суд є вимогою часу та обставин, із якими ми маємо справу сьогодні.» В зв`язку з неналежним зверненням 24.06.2022 року прокурора до суду з обвинувальним актом, цей обвинувальний акт не був зареєстрований в ЄСІТС, відповідно не був забезпечений об`єктивний і неупереджений розподіл матеріалів кримінального провадження між суддями, як то передбачено ч. 1 ст. 35 КПК України. Це і відповідь прокурору на те, що обвинувальний акт у передбачений КПК України спосіб не повертався. Хто міг повернути прокурору обвинувальний акт у передбачений КПК України спосіб, якщо розподілу матеріалів кримінального провадження між суддями не відбулося. Також захисник вважає помилковим твердження прокурора про відсутність обов`язкової вимоги щодо звернення до суду з обвинувальним актом виключно шляхом його завантаження до ЄСІТС. Так, відповідно до ст. 35 КПК України у суді функціонує Єдина судова інформаційно- телекомунікаційна система, що забезпечує, зокрема: 1) об`єктивний і неупереджений розподіл матеріалів кримінального провадження між суддями з додержанням принципів черговості та однакової кількості проваджень для кожного судді; 2) визначення присяжних для судового розгляду з числа осіб, які внесені до списку присяжних; 3) надання фізичним та юридичним особам інформації про стан розгляду матеріалів кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом; 4) реєстрацію вхідної і вихідної кореспонденції та етапів її руху; 5) участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку. Матеріали кримінального провадження, скарги, заяви, клопотання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, яка здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження таких матеріалів. До Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в обов`язковому порядку вносяться: дата надходження матеріалів, скарги, клопотання, заяви або іншого процесуального документа, прізвище особи, стосовно якої подані документи, та їх суть, прізвище (найменування) особи (органу), від якої (якого) надійшли документи, ім`я та по батькові, прізвище працівника апарату суду, який здійснив реєстрацію, інформація про рух судових документів, дані про суддю, який здійснював судове провадження, та інші дані, передбачені Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Також прокурор зазначав, що чинним КПК України не унормовано у який саме спосіб здійснюється звернення до суду з обвинувальним актом: нарочним, поштою, на електронну адресу суду, тощо. При цьому прокурор зазначає що будь-який із цих способів повинен бути законним. Важко не погодитися з прокурором, що спосіб звернення до суду з обвинувальним актом повинен бути законним. Сторона захисту із цим погоджується і вважає, що крім законного способу звернення до суду він повинен бути і належним. Так, звернення до суду нарочним вимагає від прокурора надання повноважному працівнику апарату суду обвинувального акта, який може зробити відмітку про отримання обвинувального акту, а не фактичного внесення обвинувального акту в приміщення суду та залишення його у будь кого з працівників суду. Якщо прокурор направляє обвинувальний акт поштою, то це він повинен зробити у такий спосіб, щоб працівник суду міг отримати його у приміщенні суду, а не направлення обвинувального акту до найближчого до суду відділення пошти, що унеможливлює отримання обвинувального акту працівником суду поза межами суду. Звернення до суду з обвинувальним актом на електронну адресу суду в електронному виді теж можливий, але таке звернення повинно бути зроблено у належний спосіб, про який зазначено вище. Добре, якщо допустити, що прокурору 27.06.2022 року телефонним зв`язком працівник канцелярії суду повідомив про факт одержання обвинувального акту та його реєстрацію, тоді постають такі питання: чому прокурор не цікавився хто з суддів головуючий у цій справі, чому відомості про знаходження обвинувального акта у Слов`янському міськрайонному суді Донецької області відсутні на веб-порталі «Судова влада України», чому протягом 5 днів не призначено підготовче судове засідання. І саме головне питання, навіщо 07.09.2022 року прокурор у належний спосіб повторно направив обвинувальний акт до суду. Крім того прокурор зазначає, що ним було дотримало вимоги КПК України щодо направлення обвинувального акта до суду, а саме він посилається на п. 20-6 Перехідних положень КПК України, де зазначено, що прокурор подає до суду матеріали в паперовій формі та в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису. Але ця норма діє при направленні одночасно в паперовій формі та в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису, а не або в письмовій, або в електронній. Також, захисник звертає увагу суду, що у Постанові Великої палати Верховного суду від 13.09.2023 року у справі № 204/2321/22 зроблені наступні «Висновки щодо застосування норм права 12.1. Законодавцем допускається подання фізичною особою нарівні з паперовою формою, зокрема, апеляційних скарг в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним кваліфікованим електронним підписом учасника справи та подання такого документу через підсистеми «Електронний суд» та «Електронний кабінет», або з використанням офіційної електронної адреси із засвідченням кваліфікованим електронним підписом. 12.2. Звернення фізичної особи до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, що ототожнюється із безпосереднім зверненням до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду. 12.3. Наведені висновки не стосуються адвокатів, нотаріусів, приватних виконавців, судових експертів, державних органів та органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання державного та комунального секторів економіки, які реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку.» Тобто, такі висновки Великої палати Верховного суду щодо застосування норм права підтверджують доводи сторони захисту про неналежне направлення обвинувального акту до суду 24.06.2022 року. Сторона захисту вважає, що саме прокурор повинен надавати суду докази, що підтверджують, фіксують або супроводжують його процесуальні дії, а не покладати тягар доказування на суд. В даний час розглядався обвинувальний акт, який надійшов до суду 07.09.2022 року, а не інший обвинувальний акт. Обвинувальний акт, який нібито прокурор направив 24.06.2022 року, не був зареєстрований в системі ЄСІТС, не було здійснено розподілу кримінального провадження між суддями. Тому, захисник вважає, що обвинувальний акт, який нібито направлений 24.06.2022 року, до обвинувального акту, який розглядається зараз у підготовчому провадженні, направлений 07.09.2022 року, ніякого відношення не має. Якщо б він мав відношення, то необхідно обвинувальний акт, надісланий 24.06.2022 року, направляти на авторозподіл. А направлений 24.06.2022 року у такий спосіб обвинувальний акт не може породжувати юридичних наслідків, бо тоді чому ми розглядаємо другий (повністю аналогічний) обвинувальний акт, який був надісланий, зареєстрований та знаходився на розгляді в суді. Крім того, КПК передбачає направлення обвинувального акту до суду, а не направлення до суду його копії. Тобто до суду можна направити один обвинувальний акт (оригінал), а всі інші будуть вважатися копіями. Я вважаю, що в суді першої інстанції ми розглядали оригінал обвинувального акту, який надійшов до суду 07.09.2022 року у належний спосіб, так як копію обвинувального акту розглядати не можна. Прокурор зазначав, що 24.06.2022 року о 14.58 год. в зв`язку з неможливістю завантаження до ЄСІТС з технічних причин, він, за погодженням з працівниками апарату суду, обвинувальний акт направив на офіційну електронну адресу суду з накладанням кваліфікованого електронного підпису. Але жодного доказу про наявність технічних причин при завантаженні до ЄСІТС обвинувального акту прокурор не надав. Також прокурор не обґрунтовує ту обставину, чому він діяв «за погодженням з працівниками апарату суду», хоча достовірно знав, про належний спосіб звернення до суду з обвинувальним актом, але зробив це саме 24.06.2022 року у не належний спосіб, хоча згідно його відомостей у нього ще залишалося 35 днів строку досудового розслідування. На підставі вищенаведеного, у сторони захисту є обґрунтований сумнів щодо дій прокурора про звернення до суду з обвинувальним актом саме 24.06.2022 року, а відповідно сторона захисту вважає за необхідне додатково проаналізувати вказані доводи прокурора через призму обґрунтованого сумніву. Й хоча вказаний інститут більше розповсюджується на доведеність вини особи у вчиненні злочину, захисник вважає за можливе застосування вказаного принципу у більш широкому значенні, оскільки він розповсюджується на усі стадії кримінального переслідування особи. Так, у рішенні Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року зазначено, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З урахуванням того, що такі докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25). Системний аналіз змісту положень КПК в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення. Сам обов`язок щодо збирання доказів покладається на сторону обвинувачення. Проаналізувавши доводи прокурора, захист вважає, що вказане ним не є дійсним та доведеним з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом». Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»). При цьому, згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи. Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати певний факт доведеним поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії події, є підставою для розумного сумніву. З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами. З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 8 жовтня 2019 р. у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 р. у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 р. у справі № 760/23459/17 та ін.). Таким чином, суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи. Зазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до частини 5 статті 9 КПК повинна враховуватися при застосуванні кримінального процесуального законодавства України. Так, ЄСПЛ вважає, що доведення "поза розумним сумнівом" відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються при визначенні кримінальної відповідальності і має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення по справах "Козинець проти України", "Авшар проти Туреччини", "Севтап Везнедароглу проти Туреччини"). Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253). Слід також прийняти до уваги, що у кримінальному процесі реалізація принципу справедливості полягає в обов`язку правоохоронних органів установити об`єктивну істину у справі, забезпечити законні права та інтереси учасників процесу, дотримуватись принципу презумпції невинуватості, правильно кваліфікувати дії обвинуваченого, не допускаючи упередженого, необ`єктивного підходу до розв`язання справи, забезпечити учасникам процесу рівні можливості в дослідженні доказів і захисті своїх прав, неухильно додержуватись закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був підданий покаранню, що відповідає його діянню, і жоден невинуватий не був притягнутий до відповідальності. Стаття 22 КПК України передбачає змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. Частиною 1 ст. 203 КПК України передбачено, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом. Застава у сумі 500 000 грн. не була звернута в дохід держави, а приймаючи до уваги, що існують об`єктивні обставини для закриття цього кримінального провадження, вважаю, за доцільне вирішити питання щодо повернення застави заставодавцю. Так, заставодавець ОСОБА_16 14.01.2022 року, відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області по справі № 263/292/22, провадження 1-кс/263/285/2022 від 14.01.2022 року відносно ОСОБА_4 , вніс на рахунок Держказначейської служби України, м. Київ (код отримувача 26288796) призначення платежу: застава відносно ОСОБА_4 згідно вищезазначеної ухвали, заставу у сумі 500 000 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 14.01.2022 року на суму 235 000 грн. та квитанцією № 0.0..1 від 14.01.2022 року на суму 265 000 грн. На підставі наведеного, захисник просить: 1. Скасувати постанову старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_9 від 02.03.2022 року про зупинення кримінального провадження в зв`язку з не встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 . 2. Скасувати постанову старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_9 від 02.03.2022 року про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 .. 3. Скасувати постанову старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_9 від 01.05.2022 року про зупинення кримінального провадження в зв`язку з наявністю об`єктивних обставини, що унеможливлюють подальше проведення досудового розслідування в умовах воєнного стану. 4. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000530 від 15.07.2021 року відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 за ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, закрити на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК. 5. Повернути заставу у розмірі 500 000 грн. заставодавцю - ОСОБА_16 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на його рахунок - НОМЕР_2 відкритий в ПриватБанку, МФО банку НОМЕР_3 , IBAN - НОМЕР_4 .

В судовому засіданні захисник підтримав подане клопотання, просив його задовольнити, посилаючись на доводи, наведені в клопотанні. Додатково зауважив, що незаконно винесені слідчим Шабалтієм постанови про зупинення кримінального провадження та про оголошення в розшук обвинуваченого ОСОБА_4 від 02.03.2022 не були направлені стороні захисту для ознайомлення, та захисник з ОСОБА_4 дізналися про вказані постанови лише під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, одразу після чого був складений обвинувальний акт. Тобто сторона захисту була позбавлена можливості оскаржити вказані незаконні постанови слідчому судді з підстав, які від них не залежали.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали клопотання свого захисника, просили закрити кримінальне провадження.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити, посилаючись на те, що клопотання сторони захисту в частині закриття кримінального провадження № 0000530 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України через порушення, на думку сторони захисту, строків досудового розслідування, зокрема, звернення прокурором до суду з обвинувальним актом поза межами строку досудового розслідування вже було предметом розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій. Так, рішенням Дніпровського апеляційного суду від 24.10.2023 апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_13 задоволено, ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.08.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №000530 від 15.07.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження. Прокурор вважає, що звернення з аналогічним клопотанням до суду першої інстанції є свідомим зловживанням своїми правами стороною захисту та затягуванням кримінального процесу. Щодо клопотання сторони захисту в частині скасування постанов слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Донецькій області про зупинення кримінального провадження у зв`язку з не встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 від 02.03.2022, про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 від 02.03.2022, про зупинення кримінального провадження у зв`язку з наявністю об`єктивних обставин, що унеможливлюють подальше проведення досудового розслідування в умовах воєнного стану від 01.05.2022, прокурор вважає вимоги скаржника неґрунтовними, не законними та такими що не підлягають задоволенню з наведених нижче підстав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Згідно ч. 2 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 303 КПК України під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 цієї статті, тобто рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом. За змістом статей 314, 315 КПК України підготовче судове засідання є обов`язковою самостійною стадією кримінального процесу, метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду, під час якого має право прийняти обмежене коло рішень та вирішити питання, пов`язані виключно з призначенням кримінального провадження до судового розгляду. Виходячи з аналізу норм КПК України, діючим Законом не передбачено у підготовчому судовому засіданні оскарження рішень слідчого або прокурора про оголошення розшуку підозрюваного та зупинення досудового розслідування. Вищевказаний висновок міститься у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 29.08.2023 у справі № 757/16489/22. Окрім того, слід зазначити, що стороною захисту під час здійснення досудового розслідування оскаржувані рішення слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного ОСОБА_4 в розшук - не оскаржувались та відповідно слідчим суддею не скасовувалось. Про існування вказаних рішень слідчого стороні захисту було достеменно відомо, але своїм правом на оскарження з невідомих причин не скористалась. Крім того, у клопотанні про закриття кримінального провадження № 0000530 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України через порушення, на думку сторони захисту, строків досудового розслідування, зокрема, звернення прокурором до суду з обвинувальним актом поза межами строку досудового розслідування, яке було предметом розгляду в суді першої та апеляційної інстанції, стороною захисту не висувалися вимоги щодо скасування постанов слідчого про зупинення досудового розслідування, не ставиться питання про визнання їх незаконними та не оскаржується у поданому клопотанні. Рішення про зупинення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні від 02.03.2022 та 01.05.2022 та оголошення підозрюваного ОСОБА_4 в розшук - прокурор вважає законними та обґрунтованими. Щодо повернення застави обвинуваченому ОСОБА_4 у зв`язку із завершенням строку дії покладених на нього ухвалою слідчого судді обов`язків, прокурор зазначає, що ухвалою від 14.01.2022 щодо підозрюваного ОСОБА_4 слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 500 тис. грн. Разом з тим, у вказаній ухвалі слідчій суддя прямо вказує, що у разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, він вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави та зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням саме цього запобіжного заходу. Відповідно до вимог п.п. 1,2, 3 частини 7 статті 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений зобов`язаний: прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду. Як вбачається з положень вищевказаних норм Кримінально-процесуального кодексу України законодавець прямо визначає та відокремлює обов`язки підозрюваного, обвинуваченого щодо явки за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду та підкорення законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду від обов`язків, покладених на них рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Крім того, згідно вимог ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором. Таким чином, КПК України розділяє застосування запобіжного заходу та покладання відповідних обов`язків. Відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються. Таким чином, відповідно до вимог КПК України, після закінчення строку обов`язків, покладених на підозрюваного, обвинуваченого, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію лише в частині цих обов`язків, а не в цілому. При цьому, відповідно до вимог ст. ст. 200, 201 КПК України, сторони мають право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі, про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України та покладених слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Таким чином, у статтях 200, 201 КПК України законодавець також розділяє запобіжний захід від обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Крім цього, відповідно до ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, якщо запобіжний захід не має строку дії, відповідно до ухвали суду, то підставою для припинення його дії є ухвалення судом виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження, або зміна цього запобіжного заходу, в порядку, передбаченому КПК України, але жодним чином не закінчення строку дії обов`язків, покладених на підозрюваного, обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного.

Так, з достовірністю встановлено, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, 24 грудня 2021 року. 22 червня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч.1 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України.

25 грудня 2021 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України. 16 червня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч.1 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України.

ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України 16.06.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 лютого 2022 року продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до 24 квітня 2022 року.

02.03.2022 року винесена постанова про оголошення у розшук підозрюваного ОСОБА_4 в зв`язку з не встановленням місцезнаходження останнього та про зупинення кримінального провадження.

12.04.2022 року відновлено провадження у справі.

01.05.2022 року знову винесена постанова про зупинення кримінального провадження в зв`язку з наявністю об`єктивних обставини, що унеможливлюють подальше проведення досудового розслідування в умовах воєнного стану, а 16.06.2022 досудове розслідування поновлено.

З дня відновлення кримінального провадження 16.06.2022 залишилося 35 днів, а тому строк досудового розслідування мав скінчитися 20 липня 2022 року.

Після відновлення кримінального провадження 16.06.2022, 22.06.2022 року прокурором затверджено у кримінальному провадженні №000530 обвинувальний акт, тобто в межах строку досудового розслідування, який було 24.06.2022 року направлено разом з додатками та цифровим підписом до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на офіційну електронну пошту суду .

Вказане підтверджується також відповіддю Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на ім`я судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_17 від 04.05.2023 № ЕП-5386/23-Вих, згідно якої 24.06.2022 року о 14:58 годині на електронну пошту Слов`янського міськрайонного суду Донецької області () від адресанта « ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_6 » надійшов електронний лист «Обвинувальний акт з додатками по кп 1202105-530 ч. 4 ст. 246 та файлом ЄЦП», який містив два вкладених файла: обвинувальний акт (109 арк.) та електронний цифровий підпис. При цьому судом роз`яснено, що, відповідно до п. 7 наказу голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10.05.2022 № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи на період воєнного стану», направлення та реєстрація позовних заяв, клопотань, адміністративних позовів, обвинувальних актів, які первинно надходять на розгляд суду, відбувається в електронному вигляді через особистий кабінет в системі «Електронний суд», у зв`язку з чим обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000530, що надійшов від Донецької обласної прокуратури 24.06.2022 року не був зареєстрований в Автоматизованій системі документообігу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Роз`яснення про електронний суд та дистанційну роботу суду опубліковане 20.05.2022 року на офіційному сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (https://sl.dn.court.gov.ua/sud0544/pres-centr/news/1276713/) та на сторінці Facebook, таким чином, учасники судових проваджень ознайомлені з порядком прийому вхiдної кореспонденцiї від осіб та учасників судового процесу по справах, які перебувають в провадженні суду. 07.09.2022 року в провадження суду через підсистему «Електронний суд» надійшов обвинувальний акт від Донецької обласної прокуратури відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України. Кримінальне провадження було розподілено на головуючого суддю ОСОБА_17 , згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2022 року.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.08.2023 по справі № 243/2658/22, провадження № 1-кп/243/309/2023, за клопотанням сторони захисту було закрито кримінальне провадження № 000530 від 15.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вирішено також повернути заставу у розмірі 500000 грн заставодавцю ОСОБА_16 , внесену за обвинуваченого ОСОБА_4 .

Проте, 24.10.2023 ухвалою Дніпровського апеляційного суду вказану вище ухвалу суду першої інстанції від 14.08.2023 про закриття кримінального провадження № 000530 від 15.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, скасовано, призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Апеляційний суд у своїх висновках, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відхилив доводи сторони захисту щодо порушення прокурором строків направлення до суду обвинувального акту, складеного відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, визначивши, що строк надходження обвинувального акту до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області повинен встановлюватися не з дати відправлення прокурором обвинувального акту через підсистему «Електронний суд» 07.09.2022 року, а з дати надходження електронної версії обвинувального акту до суду на електронну пошту, тобто з 24.06.2022 року.

Ухвала Дніпровського апеляційного суду від 24.10.2023 наразі не втратила своєї чинності, сторонами не оскаржувалася, а отже, суд вважає, що доводи сторони захисту в частині, що стосується порушень стороною обвинувачення строків звернення до суду з обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні, розгляду не підлягають, оскільки їх безпідставність вже встановлена рішенням суду апеляційної інстанції.

Стосовно посилань захисника на незаконне винесення старшим слідчим ОВС відділу СУ ГУНП в Донецькій області, майором поліції ОСОБА_9 , постанов від 02.03.2022 про зупинення кримінального провадження у зв`язку з невстановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 та про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 , а також постанови від 01.05.2022 про зупинення кримінального провадження у зв`язку з наявністю об`єктивних обставин, що унеможливлюють подальше проведення досудового розслідування в умовах воєнного стану, суд вважає наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі, рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Частиною 1 статті 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Захисник, адвокат ОСОБА_7 в своєму клопотанні посилається на те, що оскаржувані ним постанови слідчого від 02.03.2022 та 01.05.2022 не направлялись органом досудового розслідування ні йому, ні його підзахисному ОСОБА_4 , та сторона захисту дізналися про вказані постанови лише 22.06.2022, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, коли вже був складений обвинувальний акт.

Однак, як вбачається з клопотання сторони захисту, навіть після того, як їм стало відомо про існування вказаних постанов про зупинення кримінального провадження та розшук підозрюваного ОСОБА_4 , зі скаргами на зазначені рішення слідчого ні захисник, ні сам ОСОБА_4 до слідчого судді не звертались, хоча, як вже зазначалось вище, закінчення досудового розслідування відбувається за фактом направлення прокурором обвинувального акту безпосередньо до суду, а не після вручення його копії стороні захисту.

Отже, на теперішній час строк звернення до суду зі скаргою на постанови, винесені старшим слідчим ОВС відділу СУ ГУНП в Донецькій області, майором поліції ОСОБА_9 , зокрема від 02.03.2022 про зупинення кримінального провадження у зв`язку з невстановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 та від 01.05.2022 про зупинення кримінального провадження у зв`язку з наявністю об`єктивних обставин, що унеможливлюють подальше проведення досудового розслідування в умовах воєнного стану, стороною захисту пропущений.

При цьому, слід також звернути увагу сторони захисту, що окрема постанова про оголошення особи в розшук не підлягає оскарженню як на досудовому розслідуванні, так і під час підготовчого провадження в суді.

Аналогічного висновку дійшов також Верховний Суд у своїй постанові від 22.09.2022 по справі № 335/6870/19.

Згідно з ч. 3 ст. 303 КПК України, під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті, тобто рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим, а також рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки.

Так, за змістом статей 314, 315 КПК України підготовче судове засідання є обов`язковою самостійною стадією кримінального процесу, метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду, під час якого має право прийняти обмежене коло рішень та вирішити питання, пов`язані виключно з призначенням кримінального провадження до судового розгляду.

Норми чинного КПК України не надають суду повноважень до моменту ухвалення вироку оцінювати рішення слідчого, оскільки з`ясування таких обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого судового засідання, а також суд не наділений правом досліджувати докази, що стосуються рішень, прийнятих слідчим, оскільки такі обставини можуть бути досліджені судом під час судового розгляду.

Отже, суд, не дослідивши безпосередньо доказів сторони обвинувачення на спростування доводів захисника, адвоката ОСОБА_7 , щодо безпідставності постанов слідчого про зупинення кримінального провадження № 0000530 від 15.07.2021, винесених 02.03.2022 та 01.05.2022, а також з огляду на те, що у підготовчому судовому засіданні взагалі не передбачено оскарження таких постанов, дійшов висновку про те, що підстави для їх скасування відсутні, а також, у зв`язку з цим, відсутні умови для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а також для повернення заставодавцю ОСОБА_16 застави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_4 , в сумі 500000,00 грн.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст. ст. 303, 314, 315, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника, адвоката ОСОБА_7 , про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000530 від 15.07.2021, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 08.04.2024 о 09-10 год.

Суддя ОСОБА_1