Номер провадження: 11-кп/813/437/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 23.05.2023 у кримінальному провадженні №0000922, внесеному до ЄРДР 02.08.2022 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Курган, Російської Федерації, українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, пенсіонер, раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК Українита призначено покарання у виді штрафу із застосуванням ст. 69 КК України у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 в частині стягнення матеріальної шкоди задоволено повністю і стягнуто з ОСОБА_7 на її користь матеріальну шкоду в сумі 9435 грн. 74 коп.

Цивільний позов ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_7 на її користь моральну шкоду в сумі 100000 грн.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 02.08.2022 року, приблизно о 07:25, у світлий час доби, при ясній погоді, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 11193» р.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини вул. Довга, від вул. Писарєва в напрямку вул. Люстдорфська дорога, в Київському районі міста Одеси.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого поблизу будинку АДРЕСА_2 , позначеного дорожнім знаком 5.38.1 і 5.38.2, а також дорожньою розміткою 1.14.1, на якому перебувала пішохід ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину дороги з права-наліво відносно руху автомобіля «ВАЗ 11193» р.н.з. НОМЕР_2 , діючи в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3, п. 18.1 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001), був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувати на її зміну, своєчасно не зменшив швидкість, не зупинився перед пішохідним переходом, щоб дати дорогу пішоходу, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 передньою лівою частиною свого автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_9 спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: гематома в ділянці лівої надбрівної дуги, закритий уламковий перелом ліктьового та вінцевого відростка лівої плечової кістки, садна та гематоми лівого ліктьового суглобу, закритий перелом обох лонних кісток зліва зі зміщенням, садна правого та лівого колінних суглобів, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Дії водія автомобіля «ВАЗ 11193» р.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 1.5, 2.3 б), 18.1 Правил дорожнього руху України, що створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з нею у причинному зв`язку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та призначення судом надмірно м`якого покарання.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 69 КК України призначив штраф у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тоді як повинен призначити штраф у розмірі не менше як 2250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 38250 гривень.

Просить вирок суду першої інстанціїскасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виду штрафу у розмірі 2250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 38250 гривень, з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та потерпілу, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до оскаржуваного вироку суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, надав пояснення та повністю підтвердив обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У зв`язку з чим, кримінальне провадження розглянуто у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, порядок якого та наслідки були належним чином роз`яснено учасникам судового провадження.

В апеляційній скарзі прокурора не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановленого судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочину, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, в зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині призначеного покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження вчинення ними нових злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України, передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Отже, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України не міг призначити основне покарання у виді штрафу у розмірі меншому ніж 2250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Проте, призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу із застосуванням ст. 69 КК України у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, районний суд на вищевказані вимоги ст. 69 КК України уваги не звернув, а тому неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами. Тому, призначене обвинуваченому покарання у зв`язку з несправедливою м`якістю не буде необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є особою пенсійного віку, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, його позитивну характеристику за місцем проживання, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, колегія суддів визнає: повне визнання ним вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, що він ветеран праці, ударник труда, має державні нагороди за віддану працю.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого колегією суддів не встановлено.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є зокрема, застосування закону, якій не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», роз`яснено, що у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.

Апеляційний суд також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Таким чином з огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасуванню та ухвалення в цій частині нового вироку, яким ОСОБА_7 необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 38250 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. В іншій частині вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 314, 370, 404, 405, 409, 413, 420, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 23.05.2023 у кримінальному провадженні №0000922, внесеному до ЄРДР 02.08.2022 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначення покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 38250 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4