Провадження № 1-кс/761/9248/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.10.2023 року (справа №761/39095/23) у кримінальному провадженні №0001378 від 20.02.2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.10.2023 року (справа №761/39095/23) у кримінальному провадженні №0001378 від 20.02.2023 року, на майно, яке вилучене 17.10.2023 під час проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 1000 шт.; грошові кошти номіналом 50 Евро у кількості 900 шт.; грошові кошти номіналом 100 Евро у кількості 14 шт.; грошові кошти номіналом 200 Евро у кількості 68 шт.; грошові кошти номіналом 500 Евро у кількості 10 шт.

В обґрунтування клопотання вказано, що тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001378, з моменту вилучення майна та накладення на нього арешту, дозволяє органу досудового розслідування отримати докази на підтвердження чи спростування доводів та припущень, покладених в основу клопотання про накладення арешту на майно, а також враховуючи, що докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження №0001378 не дозволяють, поза розумним сумнівом, зробити висновок про причетність ОСОБА_3 до подій, що розслідуються, можна стверджувати про те, що в подальшому застосуванні арешту на майно відпала потреба, оскільки припущення, покладені в основу відповідної ухвали не знайшли свого підтвердження під час досудового розслідування.

Вважають, що прокурором та слідчим суддею не враховано, що вилучені грошові кошти документально підтверджені, походження має законний характер, жодного відношення до подій інкримінованих кримінальних правопорушень та злочинної діяльності в цілому не мають, і дозвів на їх вилучення судом не надавався.

Крім того зазначили, що зважаючи на обмежений обсяг доказів, які досліджувались слідчим суддею під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна, в основу ухвали від 27.10.2023 року, фактично покладено лише сторони обвинувачення про відповідність грошових коштів та іншого майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України для речових доказів, можливості використання вказаних коштів у доказуванні та їх незаконне походження, що не відповідає дійсності, враховуючи фактичні обставини.

Разом з тим, вказали, що у клопотанні прокурора про арешт майна, а також в ухвалі слідчого судді не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи прокурора про те, що вилучені грошові кошти відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, тобто належним чином не вмотивовано, яке відношення вилучене майно має саме до цього кримінального провадження.

У судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив задовольнити з підстав наведених у ньому.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки арешт на майно уважає накладений обґрунтовано та потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження на даний час не відпала.

Заслухавши доводи адвоката ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 4 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Частиною 5 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001378 від 20.02.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.10.2023 року накладено арешт на майно, яке вилучене 17.10.2023 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 1000 шт.; грошові кошти номіналом 50 евро у кількості 900 шт.; грошові кошти номіналом 100 евро у кількості 14 шт.; грошові кошти номіналом 200 евро у кількості 68 шт.; грошові кошти номіналом 500 евро у кількості 10 шт.

Представник в суді надав дані про те, що ОСОБА_3 є суб`єктом підприємницької діяльності, отримує доходи, які задекларовані, уважає представник спів мірним з вилученим майном, підтверджує законність походження.

Як убачається зі змісту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.10.2023 року, метою накладення арешту на майно, є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки воно має ознаки доказів, та відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, що дає достатні підстави вважати, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на зазначене майно.

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна не втратив свою актуальність. Так, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001378 від 20.02.2023 року триває, на даний час у вказаному кримінальному провадженні здійснюються слідчі (розшукові) дії з метою виконання завдань, встановлених ст. 2 КПК України.

Також необхідно врахувати дані, які містяться в протоколі огляду предметів від 25.10.2023 року, а саме мобільних телефонів, зокрема і ОСОБА_3 , який вилучений за адресою: АДРЕСА_2 , обставини та кваліфікації дій, у зв`язку з якими розслідується кримінальне провадження, що свідчить про обґрунтованість подальшого заходу забезпечення, та вчинення в подальшому необхідних процесуальних дій в ході проведення досудового розслідування.

У той же час на переконання слідчого судді, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не наділений процесуальними повноваженнями вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких і є накладення арешту на майно.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи те, що слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження або ж було встановлено, що арешт накладено необґрунтовано, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.10.2023 року (справа №761/39095/23) у кримінальному провадженні №0001378 від 20.02.2023 року.

На підставі наведеного, керуючись ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.10.2023 року (справа №761/39095/23) у кримінальному провадженні №0001378 від 20.02.2023 року, на майно, яке вилучене 17.10.2023 під час проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 1000 шт.; грошові кошти номіналом 50 Евро у кількості 900 шт.; грошові кошти номіналом 100 Евро у кількості 14 шт.; грошові кошти номіналом 200 Евро у кількості 68 шт.; грошові кошти номіналом 500 Евро у кількості 10 шт.- залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає, на неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1