В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2932/23

Провадження № 1-кп/348/166/24

16 травня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

його захисника, адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна кримінальне провадження №0000434 від 15.10.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, несудимого, українця, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисні дії, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

Зокрема, 15.10.2023 року близько 04 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння і проходячи перехрестя вулиць Софії Галечко та Бухтівець, що у с.Пасічна, Надвірнянського району Івано-Франківської області, побачив що на узбіччі лежить мотоцикл марки «KOVI» моделі «START», чорного та помаранчевого кольорів, без реєстраційного номеру, із номером рами НОМЕР_1 , який згідно з договором купівлі-продажу №4769-2023-2641 від 27.07.2023 року, на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , однак фактично перебуває у користуванні ОСОБА_6 , тобто потерпілого по даному провадженні.

В подальшому, у обвинуваченого ОСОБА_7 виник кримінально-протиправний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, реалізуючи який, з хуліганських мотивів, останній скориставшись відсутністю сторонніх осіб, які могли б зашкодити його протиправним намірам і діям, а також тим, що за його діями ніхто не спостерігає, близько 04 год. 00 хв. - 15.10.2023 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, переслідуючи особисті корисливі мотиви на заволодіння транспортним засобом, підняв зазначений вище мотоцикл на колеса та почав штовхати його у напрямку річки «Бистриця-Надвірнянська», що в селі Пасічна, Надвірнянського району Івано-Франківської області, тим самим, незаконно заволодівши вищевказаним транспортним засобом, вартість якого становить 60303 грн. 00 коп.

Докотивши мотоцикл марки «KOVI» моделі «START», чорного та помаранчевого кольорів, без реєстраційного номеру до річки «Бистриця-Надвірнянська», ОСОБА_7 скинув його з її берега вниз, після чого покинув місце вчинення злочину.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що потерпілого ОСОБА_6 він знає добре і перебуває з ним в дружніх стосунках.

Вказав, що ввечері 14.10.2023 року близько 10-11 години він разом із двома своїми знайомими поїхав автомобілем в с.Зелена, де зустрів ОСОБА_6 . Через деякий час його знайомі поконфліктували з іншими хлопцями із с.Зелена і залишивши його, поїхали в с.Бистриця, а він залишився із ОСОБА_6 та друзями останнього.

Трохи пізніше, він попросив ОСОБА_6 відвезти його додому в с.Пасічна, що потерпілий і зробив, після того як порозвозив своїх друзів.

Зайшовши додому він побачив, що його дружини, яка пішла в гості до своїх батьків, ще немає, тому вирішив також піти до них. Рухаючись до батьків дружини він проходив повз те місце де ОСОБА_6 залишив свій мотоцикл, оскільки сам потерпілий поїхав автомобілем із друзями в м.Надвірна.

Побачивши мотоцикл ОСОБА_6 він вирішив пожартувати над останнім і сховати його транспортний засіб в іншому місці, а тому покотив його до річки «Бистриця-Надвірнянська», що в селі Пасічна на відстані 300-400 метрів від даного місця. Однак перебуваючи на березі вказаної річки він, у зв`язку з тим, що знаходився в стані алкогольного сп`яніння, не втримав мотоцикл, і він покотився вниз і впав у воду.

Оскільки дані події відбувались вночі, близько 04 год., він не захотів лізти у воду щоб витягнути мотоцикл, а вирішив прийти по нього зранку. Проте, прийшовши зранку до річки, побачив, що вода в ній піднялась і мотоцикла вже видно не було.

Після цього він повернувся додому, однак через деякий час йому зателефонували з поліції і сказали прибути у відділ, де він все розповів з приводу зникнення належного ОСОБА_6 мотоцикла.

У вчиненому розкаюється, обіцяє стати на шлях виправлення та розуміє, що вчинив умисний злочин. Просив суд суворо його не карати.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши надані прокурором матеріали, які долучені в судовому засіданні до кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Умисні дії ОСОБА_7 , які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вірно кваліфіковано за ч.1 ст.289 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також роз`яснення, що містяться п.п.20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Тому, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого: має постійне місце реєстрації та проживання, за якими характеризуються позитивно, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до скоєного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Як обтяжуючу покарання ОСОБА_7 обставину, відповідно до ч.1 ст.67 КК України, судом взято до уваги вчинення останнім кримінального правопорушення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує його повне визнання вини у вчиненому, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому заподіяних збитків, відсутність до нього матеріальних чи моральних претензій з боку потерпілого, думка останнього щодо призначення обвинуваченому несуворого покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, добровільне відшкодування судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи в даному провадженні та наявність на утриманні неповнолітньої дитини.

Згідно досудової доповіді Надвірнянського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області у обвинуваченого встановлено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Дослідивши інформацію, що характеризує особу обвинуваченого за місцем його проживання та роботи, умови життєдіяльності та відносини в суспільстві, врахувавши результати оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, а також імовірну небезпеку для суспільства, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства (а.к.п.30-32).

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, в межах, встановлених в санкції відповідної частини даної статті КК України, а саме у виді обмеження волі.

Разом з тим, беручи до уваги всі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , висновок органу пробації щодо можливості його виправлення без ізоляції від суспільства, викладений в досудовій доповіді та обставини, що пом`якшують його покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства, і що є підстави звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України, а тому з урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід визначити іспитовий строк - 1 (один) рік.

Згідно ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_7 під час іспитового строку слід покласти наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На думку суду, саме таке основне покарання у виді обмеження волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Суд констатує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № №43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Натомість, призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б вказувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Крім того, пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року із наступними змінами звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Пунктом 5 вказаної постанови судам рекомендовано мати на увазі, що наведений у ч.1 ст.66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч.1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Беручи до уваги вищенаведене, обраний обвинуваченому такий вид покарання, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Відносно запобіжного заходу, суд констатує наступне:

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався. Отже, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на момент розгляду даного провадження - відсутній.

Таким чином, взявши до уваги обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, а також те, що суд прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України та визначивши іспитовий строк, суд приходить до висновку про можливість не обирати запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу.

Питання щодо речових доказів належить вирішити керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні №0000434 від 15.10.2023 року не заявлявся, арешт на майно - не накладався.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні, питання щодо яких має вирішувати суд - відсутні, оскільки сплачені обвинуваченим ОСОБА_7 добровільно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 369, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначити йому покарання - 3 (три) роки обмеження волі.

Застосувати до ОСОБА_7 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком - 1 (один) рік.

Згідно п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України під час іспитового строку покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу - не обирати.

Речовий доказ: мотоцикл марки «KOVI» моделі «START», чорного та помаранчевого кольорів, без реєстраційного номеру, із номером рами НОМЕР_1 , який згідно постанови старшого слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_11 від 16.10.2023 року після проведення слідчих дій та експертних досліджень передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , після набрання даним вироком законної сили - повернути користувачу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 .

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 - в той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1