ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/173/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст. 126-1 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого - ОСОБА_6

прокурора - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/167/23 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Тернопілького міськрайонного суду Тернопільської області від 9 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 обвинуваченого за ст.126-1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк - 1 рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

ОСОБА_6 протягом 2022-2023 років умисно та систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї рідної сестри ОСОБА_9 , що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя останньої.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.01.2023 року у справі № 607/318/23, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме у вчиненні 19.12.2022 року близько 19 год. 30 хв., 20.12.2022 року близько 21 год. 00 хв., 21.12.2022 року близько 20 год. 00 хв., 22.12.2022 року близько 19 год. 45 хв., 23.12.2022 року близько 19 год. 30 хв. та 26.12.2022 року близько 21 год. 00 хв. відносно своєї сестри ОСОБА_9 домашнього насильства. Також, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.08.2023 року у справі № 607/15419/23 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за вчинення 05.08.2023 року близько 20 год. 50 хв. ОСОБА_6 відносно сестри ОСОБА_9 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру. Також, 05.08.2023 року у зв`язку з вчиненням ОСОБА_6 домашнього насильства відносно сестри ОСОБА_9 , інспектором СРПП ВП №1(м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області винесено терміновий заборонний припис щодо кривдника ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 строком на 5 діб. Надалі, ОСОБА_6 18.10.2023 року близько 21 год. 00 хв., перебуваючи за своїм місцем проживання по АДРЕСА_1 продовжуючи свої умисні протиправні дії, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи їх настання, знову вчинив домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_9 , безпідставно розпочавши словесний конфлікт, в ході якого виражався нецензурною лексикою, чинив моральний та психологічний тиск на останню, погрожував фізичною розправою та намагався нанести удар по обличчі. Внаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 завдано психологічних страждань, що призвело до розладів її здоров`я та погіршення якості життя, що виразилось у втраті повноцінного сну та відпочинку, втраті самооцінки та позитивних емоцій, зростання емоційної напруженості, підвищення рівня тривоги та негативних переживаннях

В апеляції прокурор не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_6 до покарання у виді 1 року позбавлення волі та відповідно до ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, на підставі п.п.1,2 ч.1, п.п.2,4 ч.3 ст.76 КК України покласти на нього обов"язки періодично з"являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого мсця проживання, роботи та навчання, не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконати заходи передбачені пробаційною програмою та відповдіно до ч.2 ст.76 КК Україхни застосувати до ОСОБА_6 строком на 1 місяць обмежувальні заходи передбачені п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України, а саме проходження програми для кривдників.

В обгрунутвання доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд при призначенні обвинуваченому покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність оскільки ОСОБА_6 є особою з інвалідністю йому не могло бути призначене покарання у виді обмеження волі у відповідності до вимог ч.3 ст.61 КК України.

Окрім того, просить у відповідності до вимог ст.76 КК України застосувати до обвинуваченого обмежувальні заходи, передбачені ст.91-1 цього Кодексу у виді проходження програми для кривдників.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор просить вирок суду в частині призначення основного покрання у виді обмеження волі скасувати та призначити обвинуваченому більш суворе покарання у виді одного року позбавлення волі посилаючись на невідповдіність призначеного покарання особі ОСОБА_6 та тяжкості скоєного ним правопорушення через суворість, від відбування якого звільнити на підставі ст.75 КК України з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, на підставі п.п.1,2 ч.1,п.п.2,4 ч.3 ст.76 КК України покласти на нього обов"язки періодично з"являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи та навчання, не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконати заходи передбачені пробаційною програмою та відповідно до ч.2 ст.76 КК України застосувати до ОСОБА_6 строком на 1 місяць обмежувальні заходи передбачені п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, а саме проходження програми для кривдників.

У змінах до апеляційної скраги з доповненнями прокурор просить вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного йому покарання в зв"язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також незастосуванням закону, який підлягає застосувуанню, ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_6 винним за ст.126-1 КК України та засудити його до покарання у виді 1 року позбавлення волі, відповдіно до ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, на підставі п.п.1,2 ч.1, п.п.2,4 ч.3 ст.76 КК України покласти на нього обов"язки періодично з"являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи та навчання, не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконати заходи передбачені пробаційною програмою. Відповідно до ч.2 ст.76 КК України застосувати до ОСОБА_6 строком на 3 місяці обмежувальні заходи передбачені п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, а саме проходження програми для кривдників.В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляцію зізмінами та доповненнями та просив її задовольнити з викладених у ній мотивів, обвинуваченого та його захисника, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за установлених судом та викладених у вироку, є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достатніми .

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ст.126-1 КК України як вчинення домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо особи з якою він перебуває в сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи є правильною та в апеляції ніким не оспорюється.

Перевіряючи доводи прокурора щодо неправильного призначення ОСОБА_6 покарання колегія суддів виходить з наступного.

В контексті ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні покарання ОСОБА_6 у виді обмеження волі та звільненні від його відбування на підставі ст.75 КК України суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який є інвалідом 2 групи з дитинства, його вік, стан здоров`я, характеристику, а також обставини, які пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, сприяння встановленню істини і те, що він в період інкримінованого йому злочину він страждав аномалією розвитку у вигляді легкої розумової відсталості, що не досягає рівня психозу чи вираженого недоумства, не встановив обставин, що обтяжують його покарання.

Однак, судом не було враховано що відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не може бути застосовано до певних категорій осіб, зокрема, до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Обвинувачений є особою другої групи інвалідності з дитинства, що підверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_3 серія НОМЕР_2 , яке міститься у матеріалах справи (а.с. 40)

Отже, ОСОБА_6 належить до переліку осіб, яким не може бути призначено покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, суд першої інстанції застосував закон, який не підлягав застосуванню, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та тягне за собою скасування вироку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

При призначенні ОСОБА_6 покарання колегія суддів, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, який є інвалідом 2 групи з дитинства, його вік, стан здоров`я, негативну характеристику, систематичне вчинення насильства щодо сестри, наявність пом`якшуючих обставин: визнання вини, щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає за можливе призначити ОСОБА_6 покарання за статтею 126-1 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

У відповідності до вимог ст.75 КК України враховуючи тяжкість злочину, дані про особу винного, який є раніше не судимим, та інші обставини справи, зокрема, те що ОСОБА_6 у період інкримінованого йому злочину страждав аномалією розвитку у вигляді легкої розумової відсталості, що не досягає рівня психозу чи вираженого недоумства, позицію прокурора та потерпілої щодо можливості його перевиховання без ізоляції від суспільства, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 слід звільнити від призначеного із встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, зокрема, направлення для проходження програми для кривдників.

Відповідно до ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше, як на 12 місяців.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування обмежувального заходу щодо ОСОБА_6 , колегія суддів враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, системний характер таких дій, ризики вірогідності повторюваності вчинення домашнього насильства та приходить до висновку необхідність застосування до ОСОБА_6 відповідно до ч.2 ст.76 КК України строком на 3 місяці обмежувальні заходи передбачені п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, а саме проходження програми для кривдників.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання - скасуванню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 413, 417, 419,420 КПК України, колегія суддів,- УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Тернопілького міськрайонного суду Тернопільської області від 9 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 обвинуваченого за ст.126-1 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ст.126-1 КК України (в редакції закону із змінами, внесеними згідно із Законом № 3342-IX від 23.08.2023) покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі та відповідно до ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, на підставі п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов"язки: періодично з"являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого мсця проживання, роботи та навчання, не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч.2 ст.76 КК України застосувати до ОСОБА_6 строком на 3(три) місяці обмежувальні заходи передбачені п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, а саме проходження програми для кривдників. В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції .

Головуючий

Судді