Справа № 487/1072/24
Провадження № 1-кс/487/1724/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2024 м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000189 від 30.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000189 від 30.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив з метою забезпечення конфіскації майна накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження відносно об`єктів рухомого майна, що зареєстровані за підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: автомобіль марки NISSAN PATHFINDER, номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; автомобіль марки ЗАЗ 110557, номерний знак НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 .

Клопотання слідчий обґрунтовує тим, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000189 від 30.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України.

02.02.2024 року в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, ОСОБА_4 було затримано.

ОСОБА_4 03.02.2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, а саме: у продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчинене у значному розмірі, під час воєнного стану.

Досудовим розслідуванням встановлено, що за підозрюваним ОСОБА_4 зареєстровані такі автомобілі: автомобіль марки NISSAN PATHFINDER, номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; автомобіль марки ЗАЗ 110557, номерний знак НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 .

Посилаючись на те, що в ході досудового розслідування підозра ОСОБА_4 підтверджується зібраними доказами, а санкція статті, за якою пред`явлено останньому підозру (ч. 3 ст. 201-2 КК України), передбачає конфіскацію майна, слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт на майно підозрюваного з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В судовому засіданні слідчий не був присутнім, надав до суду заяву, в якій просив розглянути клопотання за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд клопотання здійснювався без повідомлення підозрюваного, його захисника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК).

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК).

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Судом встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000189 від 30.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.02.2024 ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді стрільця 3 відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони спеціального складу стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони спеціального складу) військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законів України «Про гуманітарну допомогу» та «Про благодійну діяльність та благодійні організації», здійснив продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, а саме: транспортних засобів JEEP LIBERTY (CHEROKEE) 2005 року випуску, іноземної реєстрації з номерним знаком НОМЕР_6 (LT), номер кузову НОМЕР_7 ; автомобілю CHRYSLER VOYAGER 2007 року випуску, іноземної реєстрації з номерним знаком НОМЕР_8 (LT), номер кузову НОМЕР_9 ; автомобілю JEEP CHEROKEE 2005 року випуску, іноземної реєстрації з номерним знаком НОМЕР_10 , номер кузову НОМЕР_11 , які були ввезені на територію України через пункт пропуску «Устилуг-Зосин» митного поста «Устилуг» Волинської митниці, в якості гуманітарної допомоги в період листопада 2023 січня 2024 року, за що одержав визначені ним грошові кошти в сумі 13 600 доларів США.

02.02.2024 року в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, затримано ОСОБА_4

ОСОБА_4 03.02.2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, а саме: у продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчинене у значному розмірі, під час воєнного стану.

Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

В санкції ч. 3 ст. 201-2 КК України передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Отже, закон про кримінальну відповідальність передбачає можливість конфіскації майна у випадку засудження особи за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Відповідно до ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Відповідно до інформації з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях від 15.02.2024 року за вих. №31/30/03-242-2024, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру транспортних засобів за гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані транспортні засоби: автомобіль марки NISSAN PATHFINDER, номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; автомобіль марки ЗАЗ 110557, номерний знак НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 .

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим у клопотанні доведені правові підстави, передбачені ч. 2 ст. 173 КПК України, для арешту майна, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину (за ч. 3 ст. 201-2 КК України), санкція якого передбачає конфіскацію майна як виду покарання, існує ризик відчуження майна підозрюваним, а тому клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Оскільки арешт накладається з метою конфіскації майна як виду покарання, відповідно до ст.170 КПК України, існують підстави для тимчасового позбавлення підозрюваного права на розпорядження вказаним майном.

Слідчий суддя зазначає, що на даному етапі таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження, а незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: автомобіль марки NISSAN PATHFINDER, номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; автомобіль марки ЗАЗ 110557, номерний знак НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , із забороною розпоряджатися цим майном.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1