Справа № 733/333/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/102/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 (м.Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000050 від 12 січня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 204 КК України.

Накладено арешт зокрема на виявлений та вилучений мобільний телефон марки «Айфон» ІМЕІ НОМЕР_1 , з сім картою «Водафон» НОМЕР_2 , який поміщено до спеціального пакету та мобільний телефон марки «НОКІА» чорного кольору без сім карти.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що вказане слідчим майно у клопотанні відповідає критеріям ст. 98 КПК України, як речовий доказ та наявні ризики, передбачені ст. 170 КПК України - збереження речових доказів, тому суд вважає, що клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно підлягає задоволенню з метою забезпечення повного, об`єктивного та всебічного розслідування даного кримінального провадження, так як не накладення арешту на дані матеріальні об`єкти може призвести до їх приховування, пошкодження, псування, втрати, знищення слідів та доказів кримінального правопорушення, що може перешкодити проведенню слідчих дій у кримінальному провадженні.

На зазначену ухвалу слідчого судді адвокатом ОСОБА_6 була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати її в частині накладення арешту на телефон «Айфон» з сім картою та телефон марки «НОКІА» без сім карти та повернути вказане майно власнику. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при розгляді клопотання слідчого та винесення ухвали слідчого судді було не повно, не об`єктивно досліджено матеріали кримінального провадження. Вказує, що в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_5 відсутні будь-які кваліфікуючі ознаки передбачені ч. 3 ст. 204 КК України і згідно описової частини ухвали слідчого судді неможливо встановити будь-які правові підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно - мобільні телефони. Звертає увагу, що процесуальний статус власника арештованого майна на даний час у кримінальному провадженні відсутній, цивільний позов до нього не заявлено, а санкція ст.. 204 КК України, за якою внесено відомості до ЄРДР не передбачає конфіскації.

До суду апеляційної інстанції апелянт та прокурор не з`явились та подали заяви про слухання справи за їх відсутності в порядку ст.. 406 КПК України, тому апеляційний розгляд проведено в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000050 від 12 січня 2023 року, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Слід зазначити, що, всупереч доводам апеляційних скарг, на цьому етапі кримінального провадження невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його відчуження, пошкодження, знищення, перетворення, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому посилання апелянта на незаконність арешту, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2024 року, якою задоволено клопотання клопотання слідчого СВ ВП №2 (м.Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000050 від 12 січня 2023 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4