справа № 619/4464/23
провадження № 1-кс/619/490/24
УХВАЛА

іменем України

18 квітня 2024 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської областіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000349 від 02.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України,

установив:

Представник володільця майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000349 від 02.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 11 вересня 2023 року в межах кримінального провадження за №0000349 від 02.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: екскаватор самохідний марки «Atlas», модель «1304», без номерного знаку, який знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3 ; вантажний автомобіль марки «Камаз», р/н НОМЕР_1 , кузов якого повністю заповнений піском, який відповідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , фактично знаходиться у користуванні ОСОБА_3 , шляхом заборони володіння, користування та розпорядження на транспортний засіб екскаватор самохідний марки «Atlas», модель «1304», без номерного знаку, вантажний автомобіль марки «Камаз» р/н НОМЕР_1 , пісок, який знаходиться в кузові автомобіля, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку. Місцем зберігання арештованих транспортних засобів визначено спеціально обладнаний майданчик тимчасового затриманих автотранспортних засобів ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, за адресою: Харківська область, Богодухівський район, Золочівська ОТГ, смт Золочів, вул. Центральна буд. 26. Вказує, що з 02 вересня 2023 року проводяться слідчі дії досудового розслідування цього кримінального провадження, але строк досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців. Вважає, що арешт був накладений необґрунтовано та взагалі відпала потреба в подальшому застосуванні арешту транспортного засобу, так як на протязі більше семи місяців підозра у вчиненні кримінального правопорушення нікому не оголошувалася. Екскаватор та вантажний автомобіль є єдиним засобом для існування та отримання доходу ОСОБА_3 , так як він на даний час є фізичною особою-підприємцем, а має дохід лише від надання послуг.

Прокурор ОСОБА_6 подав до суду заперечення на клопотання, у яких просив судовий розгляд провести у його відсутність та відмовити у задоволенні клопотання. Вказав, що 01.09.2023 до ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення через лінію «102», про те, що поблизу АДРЕСА_1 , невідомі особи здійснили незаконний видобуток піску. За вказаним фактом 02.09.2023 слідчими ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження №0000349 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України. Під час огляду місця події 01.09.2023 виявлено та вилучено майно: екскаватор самохідний марки «Atlas», модель «1304», без номерного знаку та автомобіль марки «Камаз», р/н НОМЕР_3 , в кузові якого знаходився пісок, якими фактично користувався ОСОБА_3 . Вилучене майно визнано постановою слідчого речовим доказом у кримінальному провадженні. Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 11 вересня 2023 року на вказане майно накладено арешт та визначено місце зберігання визначено спеціальний майданчик тимчасово затриманих автотранспортних засобів відділення поліції № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області. Зазначає, що у кримінальному провадженні призначено та проведено ряд досліджень, необхідних для встановлення всіх обставин скоєння кримінального правопорушення, отримано частину експертних висновків. Для з`ясування спричиненого збитку кримінальним правопорушенням слідчим у кримінальному провадженні призначено 15.04.2024 судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам HДЕКЦ в Харківській області, дослідження якої на теперішній час триває. Екскаватор самохідний марки «Atlas», модель «1304», без номерного знаку та автомобіль марки «Камаз», р/н НОМЕР_3 , в кузові якого знаходився пісок, використовувалися ОСОБА_3 засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення. На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, виконуються необхідні слідчі (розшукові) дії. Таким чином, екскаватор самохідний марки «Atlas», модель «1304», без номерного знаку та автомобіль марки «Камаз», р/н НОМЕР_3 , в кузові якого знаходився пісок, необхідні досудовому органу для проведення подальших досліджень, а у разі знаходження їх у ОСОБА_3 вони можуть бути втрачені, пошкодженні, передані іншим особам тому вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Володілець майна ОСОБА_3 та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник володільця майна - адвокат ОСОБА_4 надав заяву, у якій просить розглядати клопотання без його участі та участі володільця майна. Клопотання підтримує та просить його задовольнити з підстав, які зазначені у ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя дослідивши матеріали провадження, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про часткове задоволення клопотання з таких підстав.

Судом установлено, що в провадженні СВ ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000349 від 02 вересня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 11 вересня 2023 року (справа № 619/4464/23, провадження № 1-кс/619/795/23) накладено арешт на тимчасове вилучене майно, а саме: екскаватор самохідний марки «Atlas», модель «1304», без номерного знаку, який знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3 , вантажний автомобіль марки «Камаз», р/н НОМЕР_1 , кузов якого повністю заповнений піском, який відповідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , фактично знаходиться у користуванні ОСОБА_3 , шляхом заборони володіння, користування та розпорядження майном, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Місцем зберігання арештованих транспортних засобів: екскаватора самохідного марки «Atlas», модель «1304», без номерного знаку; вантажного автомобіля марки «Камаз», р/н НОМЕР_1 ; піску, який знаходиться в кузові автомобіля, визначено спеціально обладнаний майданчик тимчасового затриманих автотранспортних засобів ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, за адресою: Харківська область, Богодухівський район, Золочівська ОТГ, смт Золочів, вул. Центральна буд. 26 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Отже, в разі звернення процесуальної особи, що здійснює кримінальне провадження, з клопотанням до слідчого судді про арешт майна, норми діючого кримінального процесуального законодавства, прямо встановлюють обов`язок цієї особи звертатися з таким клопотанням саме в рамках конкретного провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання та відомості щодо вчинення саме цього кримінального правопорушення.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

В статті 223 КПК України викладені вимоги до проведення слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на матеріали справи, 01.09.2023 до ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення через лінію «102», про те, що поблизу АДРЕСА_1 , невідомі особи здійснили незаконний видобуток піску. За вказаним фактом 02.09.2023 слідчими ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження №0000349 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України. Під час огляду місця події 01.09.2023 виявлено та вилучено майно: екскаватор самохідний марки «Atlas», модель «1304», без номерного знаку, та автомобіль марки «Камаз», р/н НОМЕР_4 , в кузові якого знаходився пісок, якими фактично користувався ОСОБА_3

02.09.2023 постановою слідчого вказані транспортні засоби у цьому кримінальному провадженні визнано речовими доказами.

Слідчий суддя зазначає, що у справах за клопотаннями сторони обвинувачення про накладення арешту на майно, крім передбачених КПК України підстав для такого арешту, слідчий та прокурор також мають довести наявність події злочину та зв`язок речей, про арешт яких порушується питання, з обставинами злочину.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 174 КПК, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Тобто особа, яка подала клопотання про скасування арешту майна, має довести суду окрему або одночасну наявність фактів необґрунтованості накладення арештів майна чи відпадання потреби в їх застосуванні.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (SporrongandLonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Слідчий суддя вважає, що залишається необхідність арешту тимчасово вилученого майна, а саме: екскаватора самохідного марки «Atlas», модель «1304», без номерного знаку; вантажного автомобіля марки «Камаз», р/н НОМЕР_1 , кузов якого повністю заповнений піском, оскільки вказані транспортні засоби відповідають критеріям речового доказу та є достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому існують обґрунтовані підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити даний вид забезпечення кримінального провадження так як незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вилученого майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В силу статті 41 Конституції України, статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Частиною п`ятою статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України» судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. також рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Лемуан проти Франції», від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (SporrongandLonnroth v. Sweden)). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Частиною першою статті 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для арешту транспортних засобів екскаватора самохідного марки «Atlas», модель «1304», без номерного знаку; вантажного автомобіля марки «Камаз», р/н НОМЕР_1 , кузов якого повністю заповнений піском, враховуючи можливість використання їх як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зазначає, що власником вантажного автомобіля марки «Камаз», р/н НОМЕР_1 , кузов якого повністю заповнений піском, відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 є ОСОБА_5 , користувачем цього транспортного засобу, а також екскаватора самохідного марки «Atlas», модель «1304», без номерного знаку є ОСОБА_3 , які не набули статусу підозрюваних, водночас ці особи відносяться на підставі поданих доказів законним власником та володільцем арештованого майна.

Стаття 173 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, поряд з іншими обставинами, наслідки арешту майна для третіх осіб.

З часу внесення до ЄРДР даних про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 240 КК України, минуло понад сім місяців, транспортні засоби перебувають на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, що в значній мірі обмежує законні права та інтереси власника та володільця майна.

Судом установлено, що постановою слідчого СВ ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області від 22.09.2023 у кримінальному провадженні було призначено судову ґрунтознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за результатами проведення якої, речовина надана на дослідження є ґрунтом.

Крім того, постановою слідчого СВ ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області від 15.04.2023 у кримінальному провадженні призначено судово-економічну експертизу, яку доручено експертам НДЕКЦ в Харківській області.

Також, судом установлено, що матеріали кримінального провадження не містять жодних вказівок прокурора або інших процесуальних рішень органу досудового розслідування щодо необхідності проведення інших слідчих дій з арештованим майном.

У цьому кримінальному провадженні не пред`явлено підозру жодній особі.

Отже, слідчий суддя вважає, що відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу у вигляді перебування транспортних засобів на території ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, оскільки це порушує баланс між втручанням у права та свободи особи та потребами досудового розслідування.

До того ж суду не надано жодних доказів, які б обґрунтовували необхідність в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна шляхом перебування транспортних засобів на території СВ ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, зокрема, призначення та проведення відповідних слідчих дій та експертиз з вказаним майном, тому є достатні підстави для задоволення клопотання частково, оскільки власник майна та його володілець не повинні нести непропорційний та непомірний тягар щодо користування майном, тому слідчий суддя вважає за необхідне змінити спосіб зберігання арештованого транспортного засобу.

Верховний Суд в ухвалі від 23.01.2024 по справі № 569/19829/21 провадження № 51-1344км22 вказав, що ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або про відмову у такому скасуванні призводить до таких же правових наслідків, як і ухвала про арешт майна або відмову в арешті майна, тому положення пункту 9 частини 1 статті 309 у їх взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК передбачають право на апеляційне оскарження не лише ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, а також і ухвали про скасування або про відмову у скасуванні арешту майна.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 131, 132, 170-174, 175, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнитичастково.

Транспортні засоби екскаватор самохідний марки «Atlas», модель «1304», без номерного знаку, вантажний автомобіль марки «Камаз», р/н НОМЕР_1 , які зберігаються на території спеціально обладнаного майданчика тимчасового затриманих автотранспортних засобів ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, за адресою: Харківська область, Богодухівський район, Золочівська ОТГ, смт. Золочів, вул. Центральна буд. 26 ;негайно передати під письмову розписку на відповідальне зберігання володільцю ОСОБА_3 .

Заборонити проводити відчуження у будь-який спосіб транспортних засобів: екскаватора самохідного марки «Atlas», модель «1304», без номерного знаку, вантажного автомобіля марки «Камаз», р/н НОМЕР_1 .

Зобов`язати ОСОБА_3 зберігати транспортні засоби: екскаватор самохідний марки «Atlas», модель «1304», без номерного знаку, вантажний автомобіль марки «Камаз», р/н НОМЕР_1 , у придатному для використання у кримінальному провадженні, та надавати його за першою вимогою слідчого для проведення відповідних слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000349 від 02.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України.

Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України та необхідність збереження арештованого майна.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1