Справа № 462/6584/23
провадження 1-кп/462/162/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000445 від 25.06.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України,

встановив:

в провадженні Залізничного районного суду м.Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000445 від 25.06.2022 року відносно ОСОБА_4 про обвинуваченняу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження №0000445 від 25.06.2022 року у зв`язку із закінченням строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності, передбаченого ст.49 КК України, і звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.135 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання обвинуваченого не заперечила, вважає таке підставним, оскільки строк, протягом якого особу може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 минув, перебіг давності за обставин, передбачених ч.2, 3 ст.49 КК України, не зупинявся і не переривався. Просить клопотання задовольнити. Прокурор зазначила, що строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за ч.1 ст.135 КК України сплив 01.09.2023 року, обвинувальний акт з додатками було скеровано до суду для розгляду 31.08.2023 року у зв`язку із переглядом кримінального провадження щодо ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України в апеляційному порядку.

Потерпілий та його представник не заперечили щодо закриття поводження з цих підстав.

Заслухавши доводи сторін, перевіривши подані прокурором матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, ст.44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.49 КК визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Визначені у статті 49 КК строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 року у справі № 735/1121/20).

Так, досудовим розслідуванням встановлено та зазначено в обвинувальному акті, що ОСОБА_4 01 вересня 2020 року, приблизно о 23 годині, керуючи автомобілем марки «Ford Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вулиці Городоцька, у лівій смузі руху по напрямку руху транспорту до центральної частини м. Львова, при проїзді її ділянки в районі будинку № 224, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «дорожня обстановка», «пішохідний перехід»); Розділу 2 п.п. 2.3 б), д); п.п. 2.10 а), 6), в), г), д), е), є); Розділу 8 п.п. 8.7.3 е); Розділу 12 п.п. 12.3 та 12.4; Розділу 18 п. 18.2 ПДР; інформаційно-вказівних дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» дод. 1 ПДР та горизонтальної дорожньої розмітки 1.14.2 дод. 2 Правил дорожнього руху України, котрі виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до регульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» дод. 1 ПДР України та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 дод. 2 ПДР України, яка позначає регульований пішохідний перехід, де на світлофорному об?єкті в цей час горів червоний сигнал світлофора, котрі він завчасно міг виявити, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , який рухався по ньому справа на ліво по напрямку руху автомобіля, на зелений сигнал пішохідного світлофора, що призвело до наїзду на пішохода керованим ним автомобілем «Ford Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_1 в межах регульованого пішохідного переходу на лівій по напрямку руху до центральної частини м. Львова смузі вулиці Городоцької, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, дрібних гемографічних фокусів обох лобно-тім`яних відділів, перелом лівого виростка потиличної кістки, що в сукупності відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Безпосередньо після вчинення вказаної дорожньої пригоди за викладених вище обставин, ОСОБА_4 , 01.09.2020 року близько 23 год., перебуваючи на АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що унаслідок таких його дій потерпілий ОСОБА_7 перебуває у небезпечному для життя стані та позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, вирішив залишити його без допомоги та залишити місце пригоди.

Так, ОСОБА_4 маючи умисел на залишення без допомоги потерпілого ОСОБА_7 , якого сам поставив в небезпечний для життя стан, нехтуючи моральними і правовими нормами, які передбачають надання допомоги людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан та отримані тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що внаслідок отриманих травм, життя потерпілого ОСОБА_7 перебуває під загрозою, оскільки останній внаслідок безпорадного стану та отриманих тілесних ушкоджень не міг самостійно підвестись, рухатись, а відповідно і вжити заходів до самозбереження, поставивши потерпілого в небезпечний для його життя стан, ОСОБА_4 , порушив вимоги п.п. а, б, г, ґ, д, е п. 2.10 Правил дорожнього руху України, які виразилися у тому, що він не залишився на місці пригоди, не вжив можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілому ОСОБА_7 , не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не вжив зазначених заходів та не звернувся по допомогу до присутніх і не відправив потерпілого до найближчого лікувального закладу охорони здоров`я, а також не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, а умисно залишив потерпілого ОСОБА_7 у небезпечному для життя стані та зник з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Стороною обвинувачення вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги потерпілого ОСОБА_7 , який перебував в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, залишена без допомоги особою, яка сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, за вчинення якого, ч.1 ст.135 КК України, передбачене максимальне покарання у виді обмеженням волі на строк два роки або позбавлення волі на той самий строк.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 - 4 ст.49 КК України).

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинене. Згідно обвинувального акта, кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 01.09.2020 року.

Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили. Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

З огляду на наведене, на час здійснення судового провадження і розгляду клопотання обвинуваченого закінчився трирічний строк давності, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України, щодо інкримінованого ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.2, 3 ст.49 КК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 дав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав, до матеріалів справи долучив заяву від 30.11.2023 року про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи наведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши беззаперечну згоду обвинуваченого на таке звільнення, з огляду на те, що злочин, за яким обвинувачується ОСОБА_4 , є нетяжким злочином (згідно із ст.12 КК України), та з моменту скоєння такого минуло більше трьох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд дійшов переконання, що клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності є підставним, відтак таке слід задовольнити і звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України, закривши відносно нього кримінальне провадження.

Процесуальні витрати відсутні, запобіжні заходи відносно обвинуваченого не застосовувались, цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.284, 288, 369-372 КПК України, ст.49 КК України, суд

постановив:

клопотання обвинуваченого задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.135 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000445 від 25.06.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1