Справа № 145/453/24
Провадження №1-кп/145/115/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2024 р. смт Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 08.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120, відносно вчинення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем смт Оратів Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянином України, раніше несудимим,

кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

ОСОБА_6 , будучи обізнаним, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася, востаннє Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», вчинив умисний злочин за наступних обставин.

Так, 08 червня 2023 року у ранкову пору доби ОСОБА_6 , перебуваючи в житловому будинку, що належить на праві власності ОСОБА_5 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та у якому він проживав із 2021 року зайшов у кімнату житлового будинку, у якій, як йому було відомо, знаходиться сейф, де зберігались грошові кошти власника житлового будинку ОСОБА_5 , у сумі 6530 грн та 100 доларів США, еквівалент якого по курсу НБУ станом на 08.06.2023 становив 36,5686, а всього на загальну суму 3656 грн. 86 коп., в цей час у нього виник злочинний умисел на вчинення їх крадіжки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 з метою незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, таємно, умисно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігають, відімкнув сейф, та за допомогою заздалегідь взятого ключа із іншої кімнати, доступ до якої він безпосередньо мав, та вчинив крадіжку належних ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 6530 грн та 100 доларів США, еквівалент якого по курсу НБУ станом на 08.06.2023 становив 36,5686, а всього на загальну суму 3656 грн. 86 коп., із вищевказаного сейфу.

Після чого ОСОБА_6 з місця злочину зник, викраденим грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, обернувши їх на свою користь, завдавши потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на вищевказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.4 ст.185 КК України визнав, розкаявся у вчиненому, визнав фактичні обставини справи.

Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

ОСОБА_6 дав показання, що дійсно він зранку08 червня 2023 року перебував в житловому будинку ОСОБА_5 , в АДРЕСА_2 , у якому ж він і проживав із 2021 року. Він зайшов у кімнату, у якій знаходиться сейф. Відімкнувши сейф, ключем, який він взяв із іншої кімнати, викрав з нього грошові кошти у сумі 6530 грн та 100 доларів США. Кошти витратив на проживання та допомогу бідним. Увчиненому кається, не знає, чому він так вчинив, однак запевнив, що в подальшому не вчинятиме кримінальні правопорушення. Також повідомив, що від слідства не переховувався, працював в м.Вінниця. Коли його роботодавець сказав, що його шукає поліція, він одразу сам прийшов до поліції.

Суд вважає показання обвинуваченого є достовірними, правдивими, належними та допустимими, оскільки вони не спростовуються, а навпаки підтверджуються іншими доказами.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В силу ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 повинен нести відповідальність за ч.4 ст.185 КК України, оскільки таємно викрав чуже майно (вчинив крадіжку) у в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання за вчинене, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного ОСОБА_6 (раніше несудимий; не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога; позитивно характеризується за місцем проживання), обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відносить визнання винуватості за вчинене суспільно небезпечного діяння, щире каяття, запевнення в подальшому не вчиняти кримінальні правопорушення; обставин, які обтяжують його відповідальність, в судовому засіданні не встановлено.

Згідно положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст.ст.50, 65 КК України, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, та приходить до висновку, що його виправлення і перевиховання можливо досягти без ізоляції від суспільства в умовах здійснення постійного контролю за його поведінкою під час із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

Крім того, 29.02.2024 ОСОБА_6 затриманий. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 01.03.2024 йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено до 10.05.2024.

Оскільки кримінальне провадження закінчено, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, суд вважає за доцільне змінити обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Керуючись ст. ст.349, 368, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначити покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо протягом іспитового строку терміном 3 (три) роки він не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що в разі невиконання ним покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити з-під варти негайно.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів обвинуваченим - з моменту вручення йому копії вироку, рештою учасників процесу - з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тиврівський районний суд Вінницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1