ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/198/24 Справа № 192/2521/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2023 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000807 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2023 року було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000807 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвала слідчого судді обгрунтована тим, що клопотання прокурора, а також постанова про приєднання предметів до кримінального провадження, як речових доказів, від 18 грудня 2023 року, не містять будь-якого обґрунтування того, яке саме доказове значення для досудового розслідування має транспортний засіб «ГАЗ 33021», номерний знак НОМЕР_1 , оскільки, досудове розслідування здійснюється за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами.

Слідчий суддя вказав, що прокурор не зазначив документи, що підтверджують право володіння власника майна, на яке він просить накласти арешт, будь-якого обґрунтування доказового значення зазначеного майна також прокурором не наведено.

Слідчий суддя зробив висновок, що підстав для накладення арешту на майно немає.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2023 скасувати.

Постановити нову ухвалу та накласти арешт на автомобіль «ГАЗ 33021», р.н. НОМЕР_2 , - який належить ОСОБА_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , керував автомобілем ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 (к.т. НОМЕР_3 ) з позбавленням права на користування, відчуження та розпорядження.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що автомобіль марки ГАЗ 33021, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є предметом злочину, на якому можуть залишитися сліди вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор вказав, що в ході досудового розслідування у слідчих органів виникла необхідність в збереженні речових доказів у кримінальному провадженні, попередження можливості їх знищення або пошкодження, забезпечення подальшого належного їх зберігання до призначення та проведення всіх необхідних судових експертиз, а саме судової експертизи технічного стану транспортного засобу, з метою встановлення відомостей на предмет працездатності стану робочої гальмової системи та рульового керування автомобілю, які причини їх відмови і коли вони виникли, до, в момент, або після ДТП, в разі виявлення несправності вказаних систем.

Зазначив, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження (накладення арешту на майно) може призвести до втрати або знищення вказаних речових доказів, що унеможливить в подальшому проведення повного та всебічного досудового розслідування та встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000807 від 17 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, внесено відомості.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 286 КК України, кримінальним правопорушенням є порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Тобто відсутність спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження виключає кримінальну караність діяння.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що клопотання прокурора не містить будь-якого обґрунтування, що потерпілому було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що подане клопотання прокурора, а також постанова про приєднання предметів до кримінального провадження, як речових доказів, від 18 грудня 2023 року, не містять будь-якого обґрунтування того, яке саме доказове значення для досудового розслідування має транспортний засіб «ГАЗ 33021», номерний знак НОМЕР_1 , враховуючи, що досудове розслідування здійснюється за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами.

Статтею 16 КПК України зазначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що клопотання прокурора не містить обґрунтування способів арешту майна, як і того, які підстави для збереження вказаного речового доказу та чим підтверджуються ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке просить арештувати прокурор.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що прокурор не зазначив документи, що підтверджують право володіння власника майна на яке він просить накласти арешт, при цьому будь-якого обґрунтування доказового значення зазначеного майна також прокурором не наведено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя при вирішенні даного клопотання об`єктивно перевірив всі обставини справи, наявність та обґрунтованість підстав для накладення арешту на майно і зробив правильний висновок про відмову у його задоволенні.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються вищевикладеним.

Указані в апеляційній скарзі обставини не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та не слугують в даному випадку підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2023 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000807 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2023 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000807 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4