Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/207/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: 125 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000207 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чигирин Черкаської області, українець, громадянин України, освіта середня, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину-інваліда, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.125 КК Українидо покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Цим же вироком відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду вчинив кримінальний проступок проти життя та здоров`я особи, а саме - нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, за таких обставин.

03.08.2023 близько 20:00 год. ОСОБА_8 перебуваючи біля буд. АДРЕСА_3 , вчинив сварку із ОСОБА_7 через особисті непорозуміння.

В ході сварки у ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

ОСОБА_8 , доводячи до кінця свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , діючи умисно та цілеспрямовано, наніс останньому один удар кулаком правої руки в область правого ока, наніс один удар кулаком правої руки в область лоба, а саме по середині ділянки лоба, та наніс один удар лівою ногою в область таза справа.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 , спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , останній отримав тілесні ушкодження у вигляді синців в правій підочній ділянці, в лобовій ділянці, в ділянці тазу справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить змінити вирок районного суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 та застосувати більш суворе покарання.

Також, скасувати вирок районного суду в частині відмови у задоволені цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Задовольнити у повному обсязі цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 . Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 6 989,2 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 судові витрати по справі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд в оскаржуваному вироку зазначив, як пом`якшуючу обставину щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Кримінальне правопорушення було очевидним, а тому жодних активних дій для його розкриття взагалі не потрібно було вчиняти, крім того, судом взагалі не вказано яке саме активне сприяння розкриттю очевидного кримінального правопорушення здійснював обвинувачений ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 не виразив щирого розкаяння, а лише визнав обвинувачення та не оспорював фактичні обставини справи, при цьому матеріальну шкоду у наслідок лікування йому не відшкодував, навіть не приніс свої вибачення та взагалі не розкаявся у вчиненому відносно нього протиправного діяння.

Вважає, що ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження взагалі не проявив щирого каяття щодо вчиненого ним кримінального правопорушення.

В оскаржуваному вироку зазначено, що обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Він є особою з інвалідністю III групи, але суд протиправно не визнав вказану обставину обтяжуючою та не навів у вироку жодних мотивів такого рішення.

Також, унаслідок протиправних дій ОСОБА_8 заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 50 000,00 грн.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Протиправними діями ОСОБА_8 йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень та спричиненні йому фізичного болю, що призвело до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя.

Він є особою з інвалідністю III групи та внаслідок захворювань не мав фізичної змоги протидіяли активним протиправним діям ОСОБА_8 , тобто, ОСОБА_8 наносив удари знаючи, що через захворювання фізично він не спроможний надати відсіч, що також заподіяло йому моральні страждання.

У наслідок побиття та отриманих тілесних ушкоджень він переніс сильний стрес, що потягло за собою загострення хвороби і він 04.08.2023 звернувся до лікарні, де йому призначено курс лікування та призначили лікарські засоби, які він придбавав за власні кошти.

Уході лікування ним були придбані ліки на загальну суму 6989,2 грн., що підтверджується копіями фіскальних чеків.

Вважає, що протиправними діями ОСОБА_8 йому заподіяв майнову шкоду у розмірі 6989,2 грн.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,оскільки він в суді першої інстанції вину повністю, щиро каявся, просив вибачення у потерпілого.

Дослідження доказів по даній справі в суді першої інстанції відбувалось на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому обвинувачений та інші учасники судового розгляду справи позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, обставини вчинення,розмір заподіяних збитків, особу винуватого, який не працює, одружений, має одну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання характеризується позитивно, компроментуючими матеріалами селищна рада не володіє, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, враховано обставину. що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Атому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе шляхом призначення покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Доводи потерпілого про відсутність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального проступку, колегією суддів не можуть бути враховані, оскільки вказані обставини встановлено органом досудового розслідування та безпосередньо зазначені в обвинувальному акті.

Необхідно зазначити про те, що ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції повністю визнав та підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини, розкаявся та просив суворо не карати. Дослідження доказів по даній справі в суді першої інстанції відбувалось на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України,

В той же час, не можуть враховані доводи представника потерпілого про те, що судом першої інстанції призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оскільки апелянтом не порушається питання про ухвалення нового вироку та суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 404 КПК України не вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим погіршується становище обвинуваченого.

На переконання колегії суддів призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання у виді штрафу, із урахуванням його особи, обставин вчинення кримінального правопорушення, поведінки потерпілого, яка передувала злочину, відношення до вчиненого, поведінки після вчинення кримінального правопорушення, пом`якшуючих обставин покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, повністю відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Підстав для призначення обвинуваченому більш суворого основного покарання колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів потерпілого з приводу не нарахування розміру матеріальної шкоди необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» в п. 13 звертається увага судів, що, покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. При цьому характер та розмір заподіяної шкоди підлягають доказуванню у кримінальній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Так судом першої інстанції досліджено виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3356/709 (а.с.25) вбачається, що останній з 04.08.2023 до 11.08.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Олександрівська лікарня» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області з діагнозом: J44.0 - Хронічна обструктивна хвороба легені з гострою респіраторною інфекцією нижніх дихальних шляхів (основний); J44.8 - Інша уточнена хронічна обструктивна хвороба легені (основний); J43.8 - Інша емфізема (ускладнення). Також вбачається, що ОСОБА_7 скаржився на виражену задишку в спокої, при ходінні, відчуття нестачі повітря, кашель з відходженням мокротиння, головний біль дифузного характеру, запаморочення, втрату свідомості, напади серцебиття, виражену загальну слабкість. Було проведено лікування та хворий виписаний із т.в. під нагляд с/лікаря. Призначені медичні препарати.

Також в матеріалах справи наявна індивідуальна програма реабілітації інваліда № 140 від 29.03.2023 відповідно до якого ОСОБА_7 встановлено клінічно-функціональний діагноз за МКХ-10 J44 захвор. внутрішніх орг. ХОЗЛ ІІІ ст., сер.-важкий рецидивуючий перебіг, гр. Сю Більозна емфізема. Пневмофіброз. ЛН ІІ ст. СП (05.01.18, 28.02.18). Дренування правої плевральної порожнини по Бюлау. Закрита травма гр. клітини (22.01.23). Лівобічний після травматичний пневмоторакс. Операція-дренування лівої плевральної порожнини по Бюлау (23.01.23).

На підтвердження наявності матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_7 надано чеки, на підставі яких можливо зробити висновок, потерпілий ОСОБА_7 покупав медичні засоби на загальну суму 5659,30 грн. (а.с. 27-29)

Однак з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 , діючи умисно та цілеспрямовано, наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в область правого ока, наніс один удар кулаком правої руки в область лоба, а саме по середині ділянки лоба, та наніс один удар лівою ногою в область таза справа.

В той же час в матеріалах справи відступні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_7 призначалось лікування саме у зв`язку із нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 , а не внаслідок лікування хронічного захвоювання, яке виникло раніше..

При цьому, необхідно зазначити про те, що в матеріалах відсуттні будь-які достовірні докази на підтвердження того, що від протиправних дій ОСОБА_8 , які виразилися в нанесенні потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, потерпілий потребував проведення курсу лікування та необхідність приймати медичні засоби.

Отже, колегія суддів залишає без задоволення доводи потерпілого ОСОБА_7 про необхідність стягнення матеріальної шкоди завданої неправомірними діями з боку обвинуваченого ОСОБА_8 , як такі, що не знайшли своє підтвердження відповідними доказами наявними в матеріалах кримінального провадження.

Також не можуть бути враховані доводи потерпілого ОСОБА_7 про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 витрат на правову допомогу у сумі 15000 грн., оскільки потерпілим не надано жодні докази на підтвердження того, що він користувався правовою допомогою.

Що стосується доводів потерпілого з приводу не нарахування розміру моральної шкоди необхідно зазначити наступне.

Право потерпілого на відшкодування шкоди, внаслідок злочину є його невід`ємним правом в рамках кримінального процесу. Однак, такі дії передбачають ініціативну та активну позицію самого потерпілого. Це повинно знаходити своє вираження у складенні відповідного позову з конкретними матеріальними вимогами.

В той же час колегія суддів не може погодитися з думкою суду першої інстанції про необґрунтованість заявленого позову потерпілим про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України - ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх розумності і справедливості, характер порушення прав потерпілого, глибини фізичних та душевних страждань, а також ступінь вини особи, яка завдала матеріальної та моральної шкоди.

Моральна шкода у кримінальному проваджені може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, приниженні честі, гідності.

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, є однією з конституційних гарантій кожної фізичної та юридичної особи (ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України).

Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено наявність регламентованого законом юридичного складу, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_7 .

Також, суд належним чином не врахував те, що моральна шкода, спричинена ОСОБА_7 пов`язана із заподіянням шкоди здоров`ю потерпілому. Внаслідок тілесних ушкоджень потерпілий отримав, 1 удар кулаком в область голови,а саме по середині ділянки лоба, та наніс один удар лівою ногою в область таза справа.

За наведених обставин, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги, що обвинувачений не працює, одружений, має одну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання характеризується позитивно, компроментуючими матеріалами селищна рада не володіє, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває,колегія суддів вважає, що заявлена в цивільному позові сума відшкодування моральної шкоди - відповідає реальному обсягу страждань та незручностей, а тому розмір моральної шкоди слід стягнути, у сумі 10000 грн.

На думку колегії суддів, така сума моральної шкоди відповідає характеру та обсягу перенесених потерпілим фізичних страждань внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , а також відповідає критеріям розумності та справедливості.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази в та не врахував моральні страждання, які спричинені потерпілому внаслідок вчиненого відносно неї злочину, а тому позовні вимоги потерпілої слід задовольнити частково, вирок суду першої інстанції в цій частині змінити, а апеляційні скарги задовольнити частково.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при призначенні ОСОБА_8 покарання не достатньо врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого нею кримінального правопорушення, її особу, а також безпідставно врахував обставини, що пом`якшують покарання є безпідставними, оскільки ці дані судом при призначенні покарання ОСОБА_8 , враховані правильно, про що зазначено в оскаржуваному вироку.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2023 року стостовно ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України, - змінити в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 10000 гривень моральної шкоди.

В іншій частині вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2023 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4