Справа № 750/9791/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/171/24
Категорія - - ч.4 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0001898 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не одружений, освіта базова загальна середня, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.4 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з часу його затримання - з 31 травня 2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у виді тримання під вартою.

Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.06.2023.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 31 травня 2023 року біля 17:00 год, неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах воєнного стану, діючи умисно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, прибув до квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає ОСОБА_7 .

В цей час особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, здійснила телефонний дзвінок ОСОБА_7 та повідомила їй від імені вигаданого лікаря завідомо неправдиву інформацію про необхідність надання грошових коштів на лікування її доньки, яка потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, яку потерпіла ОСОБА_7 сприйняла реально.

Надалі, ОСОБА_9 , шляхом обману, назвавшись представником лікаря, що насамперед не відповідає дійсності, отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 10000 доларів США, що станом на 31.05.2023 в еквіваленті Національної валюти України становить 365700 грн.

Після передачі грошових коштів, потерпіла ОСОБА_7 , зрозумівши, що стала жертвою шахрайства, висунула вимогу ОСОБА_9 повернути їй грошові кошти, на що ОСОБА_9 , достеменно усвідомлюючи, що протиправний характер його дій, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, став зрозумілий для ОСОБА_7 , незважаючи на вимогу потерпілої, свої злочинні дії не припинив і втік з місця події з грошовими коштами, тим самим відкрито викрав грошові кошти ОСОБА_7 у розмірі 10000 доларів США, що в еквіваленті Національної валюти України становить 365700 грн, чим заподіяв їй матеріальну шкоду на вказану суму.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок місцевого суду та звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України, або ж пом`якшити призначене судом покарання до 1 року позбавлення волі. Послався на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Зокрема, суд не врахував дуже складні сімейні обставини життя родини ОСОБА_9 . Крім того, від дій обвинуваченого тяжких наслідків не настало.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора та потерпілої, котрі просили залишити вирок місцевого суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі захисником не оспорюються.

Положеннями ст.ст. 50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_9 міру покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та колишнім місцем навчання характеризується позитивно; його молодий вік, сімейний стан; обставини, які пом`якшують покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі, проте із застосуванням ст.69 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4