СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/854/24
ун. № 759/2031/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_3 , який здійснює захист Товариства з обмеженою відповідальністю «Валмі інвест» на бездіяльність посадових осіб Святошинського УП ГУНП у м.Києві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2024 р. адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах скаржника ТОВ «Валмі інвест» звернувся до Святошинського районного суду м.Києва зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Святошинського УП ГУНП у м.Києві щодо невнесення відомостей за заявою про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування скарги посилається на звернення 19.01.2024 р. ТОВ «Валмі інвест» до Святошинського УП ГУНП у м.Києві із заявою про вчинення злочину, у якій повідомило, що 19.01.2024 р. в період часу з 10:00 год. по 12:00 год. на території земельної ділянки, яка використовується товариством на підставі договору суборенди, з`явилися уповноважені особи КП «Київблагоустрій» та почали демонтаж належного ТОВ «Валмі інвест» майна, а саме: запірних пристроїв в кількості 35 шт., шлагбаума та приміщення для охорони. Дана подія зареєстрована до Журналу єдиного обліку Святошинського УП ГУНП у м.Києві за №3725 від 20.01.2024 р. Однак, станом на 26.01.2024 р. відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено.

У судовому засіданні 01.02.2024 р. представник скаржника повідомив, що службовими особами КП «Київблагоустрій» здійснено демонтаж майна, належного ТОВ «Валмі інвест», без дозвільних на те документів. Скаржник отримував приписи від КП «Київблагоустрій» з вимогою усунення порушень, однак надав на них відповіді. Разом із тим, демонтаж споруд відбувся, коли ще діяв строк для надання ТОВ «Валмі інвест» відповіді на припис. Представник скаржника вважає, що вказане свідчить про вчинення службовими особами КП «Київблагоустрій» кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 КК України.

У судове засідання 05.02.2024 р. представник скаржника не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином, адвокатом подано клопотання про розгляд скарги без його участі, просить долучити додаткові матеріали до скарги та задовольнити її.

У судове засідання 05.02.2024 р. уповноважена особа Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві не з`явилася, про розгляд скарги повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Згідно з ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Слідчий суддя, звертає увагу, що підставами вважати заяву такою, що містить відомості про злочин, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язковими для внесення до ЄРДР.

Системний аналіз положень ст.ст.214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто сама заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Пунктом 1 розділу 3 Наказу Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298 «Про затвердження Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як вбачається з матеріалів скарги, 19.01.2024 р. адвокат ОСОБА_3 звернувся до Святошинського УП ГУНП у м.Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, у якій вважає, що зазначені в заяві дії службових осіб КП «Київблагоустрій» містять ознаки, на його думку, неправомірних дій, та підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 186 КК України.

Так, з об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна, тобто таким, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. При цьому грабіж визнається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і має реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним. З об`єктивної сторони вчинення грабежу можливе у формі: 1) відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства або погрози його застосування (ненасильницький грабіж); 2) відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства або погрози його застосування (насильницький грабіж).

З суб`єктивної сторони грабіж передбачає тільки прямий умисел: особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, відкрито вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду. Обов`язковими суб`єктивними ознаками грабежу є: корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна; корислива мета - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

При цьому, заявником в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення кримінального правопорушення службовими особами - КП «Київблагоустрій», оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами. А доводи заяви зводяться, серед іншого, до непогодження із рішеннями та діями вказаного комунального підприємства, що підпорядковується Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Крім того, в контексті порушених питань варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Таким чином, доводи заявника у заявах від 19.01.2024 року є його особистою оцінкою дій службових осіб і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, а тому не відповідають вимогамст.214 КПК України.

Враховуючи, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, але виходячи з положень ч.5 ст.214 КПК України, змісту таких відомостей має бути надана належна оцінка.

При цьому, виходячи зі змісту ст.214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві або повідомленні, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Оскільки чинним КПК України передбачена можливість оскаржити дії, бездіяльність слідчого, то у слідчого судді виникають повноваження щодо перевірки правильності висновку слідчого за результатами такої оцінки.

Вказане відповідає основним положенням цього Кодексу, зокрема п.18 ст.3 КПК України, відповідно до якого до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Аналізуючи зміст заяв ТОВ «Валмі інвест», з урахуванням вимог ч.2 ст. 94 КПК України, вбачається, що заявник шляхом реалізації наданого йому права порушення перед слідчим суддею питання щодо здійснення судового контролю щодо дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, обирає для себе найменш обтяжливий спосіб захисту цих прав. Водночас, з огляду на наведений заявником характер правовідносин, які склались між ТОВ «Валмі інвест» і, зокрема, КП «Київблагоустрій» вбачається належність даних відносин до категорії адміністративно-правових.

Так, відповідно до частини першої статті 1 Закону України N 2807-IV благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. В той же час, заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Згідно зі статтею 5 Закону України N 2807-IV управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

У відповідності до підпунктів 5.34, 5.40 Положення про Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №6010/6051 від 02.03.2023 року, Департамент має право здійснювати у встановленому порядку заходи щодо очищення об`єктів та елементів (частин) об`єктів благоустрою, зокрема, від конструкцій та споруд, самовільно розміщених (встановлених) тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення. Приймає рішення про демонтаж самовільно розміщених (встановалених) тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, зокрема і для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 34 Закону України N 2807-IV правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Правила включають, зокрема, порядок розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності; порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів (пункти 1, 7, 8 частини другої статі 34 Закону України N 2807-IV).

Рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 року N 1051/1051 затверджено Правила благоустрою міста Києва.

Підпунктом 13.3.1 пункту 13.3 розділу XIII Правил благоустрою м. Києва передбачено, що у разі виявлення самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, в т. ч. тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (автомагазини, автокафе, автокав`ярні, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки) тощо), об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі (на розміщення яких відсутні оформлені в установленому порядку документи) уповноважені особи Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), структурних підрозділів з питань контролю за благоустроєм районних в місті Києві державних адміністрацій, комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВБЛАГОУСТРІЙ" вносять припис його власнику (користувачу або особі, яка здійснила розміщення (встановлення)) з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, демонтажу (переміщення) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі із зазначенням строку демонтажу (переміщення) відповідно до абзаців другого і третього цього підпункту.

При цьому, відповідно до пункту 19.1.1 Правил благоустрою міста Києва контроль за станом благоустрою міста, а також контроль за дотриманням та здійсненням заходів, спрямованих на виконання вимог Закону України "Про благоустрій населених пунктів", цих Правил здійснюється Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке виконує функції інспекції з питань благоустрою в м. Києві, та управліннями (відділами) контролю за благоустроєм виконавчих органів районних у м. Києві рад (районних у м. Києві державних адміністрацій), а також Головним управлінням МВС України в м. Києві, іншими структурними підрозділами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у межах наданих повноважень, комунальними підприємствами, установами та організаціями, які несуть відповідальність за належне утримання об`єктів благоустрою.

Водночас, згідно пункту 20.2.1 Правил благоустрою міста Києва, якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, посадова особа контролюючого органу зобов`язана скласти та видати офіційний документ - припис, який є обов`язковим для виконання в термін до трьох діб особами, які є відповідальними за утримання об`єктів благоустрою.

Беручи до уваги, що заявником не вичерпані адміністративно-правові засоби судового захисту від імовірних порушень його прав та законних інтересів, що мало місце під час прийняття рішення щодо виконання припису КП «Київблагоустрій», внаслідок чого, як зазначає, скаржник порушено його право власності, а відтак, звернення в даному випадку за захистом в порядку кримінального судочинства є передчасним і таким, що не відповідає заявленій меті, та, в свою чергу, не порушує дискрецію суду у вирішенні даних питань в іншому порядку, ніж в порядку кримінального судочинства.

Отже, не зважаючи на те, що заява ТОВ «Валмі інвест» хоча й складені таким чином, що мають назву, як заява про злочин, але самі по собі містять лише перелік фактичних обставин, пов`язаних із правовими відносинами, які існують між заявником та іншими учасниками правовідносин, коло яких визначено категорією відповідних адміністративних спорів, що не виключає оскарження в передбаченому законом порядку певних дій та рішень суб`єктів, наділених владними повноваженнями, тому, на переконання слідчого судді, таку заяву за своєю суттю не можна визнати як заяву про вчинене кримінальне правопорушення в розумінні положень ст.214 КПК України.

Таким чином, виходячи з аналізу викладеного, попри те, що заявник вважає заяву від 19.01.2024 року повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України, проте остання за своїм змістом та наведеними доводами не може в даному випадку слугувати підставою для внесення відповідних відомостей до ЄРДР, оскільки в них викладена суб`єктивна оцінка щодо дій та рішень, пов`язаних з реалізацією повноважень комунального підприємства. Крім того, заявником не підтверджено достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами неправомірності дій конкретних посадових осіб, а це в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР за вказаною кваліфікацією дій, про що просить заявник.

Також слід зауважити, що посилання заявника на вимоги ч.4 ст.214 КПК України, відповідно до якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ТОВ «Валмі інвест» від 19.01.2024 року до ЄРДР, а тому в задоволенні скарги на бездіяльність посадових осіб Святошинського УП ГУНП у м.Києві слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені скарги адвоката ОСОБА_3 , який здійснює захист Товариства з обмеженою відповідальністю «Валмі інвест» на бездіяльність посадових осіб Святошинського УП ГУНП у м.Києві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Положення частини третьої статті 307 щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1