Провадження №: 1-кп/755/1482/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" вересня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжних заходів до обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002710 від 21.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

в с т а н о в и в :

у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 002710 від 21.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

У судовому засіданні прокурор подав клопотання про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, та клопотання про продовження строку застосування запобіжних заходів у вигляді цілодобового домашнього арешту до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_3 , надала суду письмові заперечення. Додатково пояснила, що не вбачає доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, також наявне питання обґрунтованої підозри, зокрема закцентувала увагу суду на тому, що в даному кримінальному провадженні обвинувачуються лише троє осіб, просила розглянути можливість застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема врахувати можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту чи визначення застави як окремий запобіжний захід, а не як альтернативу разом із триманням під вартою. Щодо клопотань про продовження строку застосування запобіжних заходів у вигляді цілодобового домашнього арешту до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - підтримала своїх колег у застосуванні до них більш м`якого запобіжного заходу.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, оскільки ризики не обґрунтовані, обвинуваченому необхідно працювати, щоб забезпечувати сім`ю.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора також зазначили, що довгий час перебування під цілодобовим домашнім арештом позбавляє можливості підзахисного працювати.

Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали позицію своїх захисників.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. (ч. 1 ст. 194 КПК України)

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Щодо обґрунтованості підозри

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom» від 30 серпня 1990 року (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

У рішенні №14310/88 від 23.10.1994 року по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

В цьому випадку, обвинувальний акт щодо вказаних обвинувачених перебуває на розгляді в суді.

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 28 КК України, кримінальне правопорушення визнається вчиненим злочинною організацією, якщо він скоєний стійким ієрархічним об`єднанням декількох осіб (п`ять і більше), члени якого або структурні частини якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації, або керівництва чи координації кримінально протиправної діяльності інших осіб, або забезпечення функціонування як самої злочинної організації, так і інших кримінально протиправних груп.

Згідно тексту обвинувального акта, обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002710 від 21.09.2021 висунуте лише трьом обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що злочинна організація створена разом з іншими невстановленими особами, хоча згідно даних обвинувального акта, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України інкриміновано лише цим трьом обвинуваченим.

Враховуючи, що суд на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у обвинувальному акті дані, суд приходить до висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Щодо наявності ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що він може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення зазначених дій.

Достовірність ризиків може бути встановлена шляхом перевірки відомостей про: 1) наявність документів, які дають змогу виїхати за межі країни; 2) майновий стан особи, який дає змогу існувати в умовах переховування, у тому числі за межами країни; 3) наявність громадянства іншої держави або документів, які дають право тимчасово чи постійно проживати на території іншої країни; 4) наявність членів родини, які проживають на території іншої країни та можуть надати тимчасовий чи постійний притулок; 5) наявність можливості (службове становище, безпосереднє знайомство, родинні зв`язки, матеріальний вплив тощо) впливу на свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; 6) інші обставини, які вказують на достовірність ризиків, - та повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин кожного кримінального провадження.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

Наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. А як зазначено в п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Щодо ризику переховування від суду, то слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou проти Туреччини» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території Туреччиною та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Суд враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку суду, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v Bulgaria» від 26 червня 2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» від 25 квітня 2000 року (§ 76, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим, зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої може спробувати уникнути обвинувачений. Саме тому, на думку суду, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розслідування.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК України, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, суд враховує, що обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 висунуто обвинувачення у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, одне з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, що в поєднанні з даними про особу обвинуваченого з`ясованими судом, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що вони можуть втекти.

Щодо ризику впливу, то оцінюючи його наявність у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від потерпілих та свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик впливу зберігається до отримання показань наведених осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачені, не будучи обмежені у спілкуванні із свідками, потерпілими, яким відомі обставини вчинення злочинів, у якому останні обвинувачуються, можуть здійснювати на них вплив, зокрема, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Однак, враховуючи той факт, що у даному кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_13 неодноразово з`являлись у судове засідання, перебували в одному залі з обвинуваченими, жодного разу не повідомляли суду чи прокурору про здійснення щодо них тиску чи інших заходів впливу, утверджує суд у думці про реальність цього ризику лише щодо свідків.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

Прокурором у судовому засіданні вказано, що на стадії досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_3 перешкоджав проведенню судового засідання з розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки був госпіталізований до лікарні.

Оцінюючи вказаний ризик суд бере до уваги те, що під час судових засідань, які проводились у Дніпровському районному суді м. Києва всі обвинувачені дотримуються належної процесуальної поведінки. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з`являються у судові засідання, не перешкоджають жодним чином їх проведенню, відсутні будь-які маніпуляції чи ухиляння з їх боку, а тому даний ризик є необґрунтованим.

Щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, який заявлений саме обвинуваченому ОСОБА_3 , то суд ставиться до нього критично та вважає його формальним, оскільки, як було підтверджено прокурором у судовому засіданні, у період з 2021 року по 2023 рік не було зафіксовано вчиненням ОСОБА_3 інших кримінальних правопорушень, окрім цього кримінального провадження та іншого, яке розглядається у іншому складі Дніпровського районного суду м. Києва.

Врахування судом обставин відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України

Суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 178 КПК України, враховує узагальнені відомості щодо обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно даних обвинувального акта та наданих стороною захисту документів, з`ясовано, що: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянин України (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 06.11.2001 Харківським РУ ГУМВС України в M. Києві), уродженець м. Києва, який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , одружений, офіційно не працевлаштований, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2007 р.н., 2012 р.н., 2014 р.н., є раніше не судимим.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 виданий 21.03.2000 Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві), уродженець м. Києва, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , неодружений, приватний підприємець, є раніше не судимим.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий 03.08.2002 Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві), уродженець м. Києва, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , є приватним підприємцем, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2007 р.н., 2009 р.н. та 2018 р.н., є раніше не судимим.

Разом з тим, суд враховує позитивні характеристики обвинуваченого, надані ДУ «Київський слідчий ізолятор», ТОВ «ДЕЛЬТА-ЩИТ» та Добровольчим формуванням № 7 територіальної оборони м. Києва «Легіон Д», а також надані стороною захисту копії нагород та подяк обвинуваченого.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів

Згідно з ст. 194 КПК наявність ризиків є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід у кримінальному провадженні убезпечить від їх настання, суд ураховує таке.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимогст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Суд враховує, що тримання під вартою в розумінні ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Однак з урахуванням викладених вище обставин суд приходить до висновку, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для здійснення мети, передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відтак суд приходить до висновку, що дієвим запобіжним заходом, який зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 своїх процесуальних обов`язків в цьому кримінальному провадженні є цілодобовий домашній арешт.

Крім того, щодо продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , враховуючи наявність доведених двох ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду та впливу, беручи до уваги належну процесуальну поведінку обвинувачених, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання прокурора, та застосуванні до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем їх проживання у період часу з 21 год 00 хв до 07 год 00 хв.

Також на виконання вимог ч. 5 ст. 194 КПК України суд покладає на обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обов`язки, визначені даною нормою закону, та в тому обсязі, який зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Керуючись ст. 131-132, 176-178, 180-181, 193-194, 199, 315, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_4 , до 21 листопада 2023 року включно.

Заборонити ОСОБА_3 житло за адресою: АДРЕСА_4 цілодобово, крім випадків необхідності звернення за медичною допомогою.

ОСОБА_3 повинно негайно бути звільнено з-під варти в залі суду та доставлено до місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 до 21 листопада 2023 року включно, такі обов`язки:

прибувати в судові засідання на дати та час, призначені судом;

не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, потерпілими та свідками;

здати на зберігання відповідним органам державної влади паспорт для виїзду закордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

носити електронний засіб контролю.

На період дії воєнного стану на території України дозволити обвинуваченому ОСОБА_3 сигналу «Повітряна тривога» і протягом 15 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебування останнього в укритті.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 21 год 00 хв до 07 год 00 хв наступного дня до 21 листопада 2023 року включно, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_4 прибути до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 строком до 21 листопада 2023 року включно, такі обов`язки:

прибувати в судові засідання на дати та час, призначені судом;

не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, потерпілими та свідками.

В іншій частині у задоволенні клопотання - відмовити.

На період дії воєнного стану на території України дозволити обвинуваченому ОСОБА_4 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 15 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебування останнього в укритті.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 21 год 00 хв до 07 год 00 хв наступного дня до 21 листопада 2023 року включно, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_5 прибути до місця проживання за адресою АДРЕСА_3 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 строком до 21 листопада 2023 року включно, такі обов`язки:

прибувати в судові засідання на дати та час, призначені судом;

не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, потерпілими та свідками.

В іншій частині у задоволенні клопотання - відмовити.

На період дії воєнного стану на території України дозволити обвинуваченому ОСОБА_5 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 15 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебування останнього в укритті.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_14 .

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим та захисникам, негайно після її проголошення,та направити до органу Національної поліції за місцем проживання обвинувачених для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17 год 45 хв 26 вересня 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1