Справа № 466/1755/23
Провадження № 1-кп/466/538/23
У Х В А Л А

іменем України

«30» жовтня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

склад учасників справи:

прокурор ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4

захисники обвинуваченого

адвокат ОСОБА_5

адвокат ОСОБА_6

Справа № 466/1755/23

Провадження № 1-кп/466/538/23

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова, обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000318 від 03.02.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України,-

встановив:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт

у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000318 від 03.02.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України.

Адокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є захисниками обвинуваченої ОСОБА_7 подали клопотання про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000318 від 03.02.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України.

У обгрунтування зазначають наступне, що згідно обвинувального акта ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується в пособництві несанкціонованих змін інформації, яка обробляється в автоматизованій системі, вчинені групою осіб, яка має право доступу до неї, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України.

Сторона захисту вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України та підлягає поверненню прокуророві з наступних підстав. Виклад фактичних обставин справи полягає у формулюванні фактичного складу діяння.

Формулювання обвинувачення, згідно доктрини права, є словесним посиланням на кримінально-правові норми формули кваліфікації, що відображає норми закону, в яких встановлена відповідальність за вчинене посягання та повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, наслідки та інші дані, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що судовий розгляд може бути призначений, якщо особі висунуто обвинувачення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Також посилаються на позицію Верховного Суд України у постанові від 24.11.2016 року у справі №5-328кс16.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Посилаються на те що Верховний Суд України зазначає, що обвинувальний акт для суду є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК). Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Вказаний принцип закріплений також у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Такий недолік обвинувального акту, як неконкретність обвинувачення виключає можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду. Обвинувальний акт із вказаним недоліком повинен бути повернутий прокурору.

Формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті повинно містити конкретне та чітке визначення складу злочину, оскільки лише чітке формулювання обвинувачення може дати можливість зрозуміти стороні захисту на чому ґрунтуються твердження сторони обвинувачення про наявність в діянні обвинуваченого складу злочину. Інакший, формальний виклад обвинувачення не надає фактично можливості зрозуміти стороні захисту суті обвинувачення, що в свою чергу порушує принцип рівності та змагальності сторін та порушує право особи на захист.

Зазначають, що разі, коли обвинувальний акт містить лише формальне посилання на вчинення особою конкретного злочину, передбаченого статтею Особливої частини КК України, проте в порушення імперативних вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить достатнього викладу фактичних обставин щодо цього, зокрема, коли таке формулювання обвинувачення не відображає елементи складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, є неконкретним, тощо, то в такому випадку, для сторони захисту є правильним заявлення суду у підготовчому судовому засіданні клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в пособництві несанкціонованих змін інформації, яка обробляється в автоматизованій системі, вчинені групою осіб, яка має право доступу до неї, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України. На думку сторони захисту зі змісту обвинувачення вбачається, що сторона обвинувачення вказує на вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення у співучасті. Водночас в обвинувальному акті не вказано, а які саме дії ОСОБА_4 , на думку сторони обвинувачення, свідчили про те, що вона є пособником у вчиненні даного кримінального правопорушення. Зокрема, з обвинувального акту не вбачається, що ОСОБА_4 шляхом надання порад, вказівок, надання засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками. Також, з обвинувального акту не вбачається, що ОСОБА_4 заздалегідь обіцяла переховати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, знаряддя чи засоби вчинення кримінального правопорушення, сліди кримінального правопорушення чи предмети, здобуті кримінально протиправним шляхом, придбати чи збути такі предмети або іншим чином сприяти приховуванню кримінального правопорушення. Тобто, в обвинувальному акті відсутнє чітке формулювання обвинувачення, що позбавляє сторону захисту можливості на чому ґрунтуються твердження сторони обвинувачення про наявність в діянні ОСОБА_4 інкримінованого їй складу злочину, що в свою чергу порушує принцип рівності та змагальності сторін та порушує право особи на захист. Висуваючи обвинувачення ОСОБА_4 стороною обвинувачення не деталізовано в який спосіб ОСОБА_4 та невстановлені досудовим слідством особи попередньо домовились між собою, вступили в змову, яку роль (згідно попередньої домовленості) мала виконувати саме ОСОБА_4 , а яку саме невстановлені досудовим слідством особи, в який спосіб мав бути вчинений злочин. В обвинувальному акті не деталізовано, а які саме дії згідно попередньої змови при вчиненні інкримінованого злочину вчинила саме ОСОБА_4 , а які саме невстановлені досудовим слідством особа, не деталізовано спосіб вчинення злочину. Тобто, обвинувачення є неконкретним, не деталізованим та таким, що незрозуміле стороні захисту, що свідчить про порушення права на захист обвинуваченого.

Звертають увагу суду на те, що суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 362 КК України є особа, яка має право доступу до інформації, що є предметом злочину, у зв`язку з виконанням нею трудових, службових обов`язків або внаслідок наданого власником інформації дозволу, і зловживає цим правом, використовуючи надані їй можливості для вчинення заборонених цією статтею дій. ОСОБА_4 не є таким суб`єктом, а тому з обвинувального акту незрозуміло стороні захисту яким чином ОСОБА_4 набула ознак, які б давали підстави вважати її суб`єктом вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, а зокрема не зазначено про те, чи перебувала ОСОБА_4 у трудових чи службових відносинах із власником центральної бази електронної системи охорони здоров`я чи мала дозвіл від власника інформаційної системи на доступ до такої.

Окрім цього, зауважують на те, що в обвинувальному акті сторона обвинувачення вказуючи про наявність змови ОСОБА_4 із невстановленими досудовим слідством особами та вказуючи про те, що невстановлена досудовим слідством особа забезпечила зміну інформації шляхом її модифікації та доповненням іншими фальсифікованими даними, що призвело до її перекручування в ЕСОЗ, а саме: 04.12.2021року о 13:17 год. у приміщенні Амбулаторія сімейної медицини №4 відокремленого підрозділу «3-тя міська клінічна лікарня м. Львова» комунального некомерційного підприємства «Львівське клінічне територіальне медичне об`єднання акушерства та гінекології», що за адресою: м. Львів, вул. Тараса Шевченка, 358-Б, внесла відомості про проходження ОСОБА_8 вакцинації від хвороби COVID-19 без фактичного проведення такого щеплення, - нічого не зазначає про те, а хто є такою особою.

Центральна база даних електронної системи охорони здоров`я (ЕСОЗ) є електронною базою, користування якою передбачає наявність спеціального дозволу та наявності електронного ключа з метою ідентифікації відповідного користувача, який вносить відповідні дані до цієї бази.

Вказуючи в обвинувальному акті про точний час та дату внесення, фальсифікованих на думку обвинувачення даних, до електронної бази ЕСОЗ очевидною є та обставина, що для такому внесенню передує ідентифікація користувача електронної бази ЕСОЗ за допомогою відповідного електронного ключа, який підтверджує наявність дозволу відповідної службової особи на доступ до такої системи. Відтак, сторона обвинувачення, знаючи точний час та дату доступу до такої електронної бази, очевидно володіє й даними про особу користувача цією електронною базою, проте з незрозумілих стороні захисту причин, свідомо укриває цю інформацію та ховає її за словосполученням «невстановлені досудовим слідством особи».

На думку сторони захисту інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення у співучасті, необхідною умовою формулювання чіткого та зрозумілого обвинувачення є саме вказівка в обвинувальному акті про час та місце виникнення змови із такою особою, визначення ролей кожного із співучасників у вчиненні даного кримінального правопорушення. Однак, обвинувальний акт цього не містить.

Сторона захисту наголошує на тому, що відсутність чіткого формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього. Право обвинуваченого на захист гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Просять обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000318 від 03.02.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 362 КК України, - повернути прокурору.

Не погодившись із позицією сторони захисту прокурор подав свої письмові заперечення, які обґрунтовує наступним.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом. Обвинувальний акт має відповідати вимогам ст. 291 КПК України.

Зазначені стороною захисту у клопотанні про повернення недоліки визначені ст. 91 КПК України не відповідають дійсності. Також на думку прокурора суд може повернути прокурору обвинувальний акт виключно з підстав його невідповідності вимогам статті 291 КПК України, для чого суд має встановити невідповідність такого обвинувального акту положенням цієї статті.

У п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затвердженні прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Про жодну із вказаних підстав у клопотанні адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не вказано.

Щодо зазначення в клопотанні сторони захисту на недоліки при формулюванні обвинувачення зазначено, що положеннями ст. 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Водночас, відповідно до п. 7 Постанови Верховного суду України від 24.11.2016 зазначено, що суду належить встановити, чи має недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.

Як зазначає прокурор зі змісту обвинувального акта вбачається, що в ньому викладено обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, так як вони були встановлені органом досудового розслідування і прокурором, наведені в обвинувальному акті фактичні дані у своїй сукупності дають уявлення стосовно елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Питання про відповідність викладення матеріалу в обвинувальному акті фактичним обставинам справи, про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, не може бути предметом розгляду під час підготовчого судового провадження, оскільки на цій стадії судового провадження суд позбавлений можливості дослідити докази, що стосуються прийнятих процесуальних рішень слідчими та прокурором, які можуть бути досліджені лише під час судового розгляду.

Прокурор зазначає, що на даний час СУ ГУ НП у Львівській області продовжується досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000174 від 16.08.2021 року за ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України, де, серед іншого, на даний час перевіряється причетність до вчинення даного злочину інших осіб.

За таких обставин вважає, що клопотання адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору (в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України) у зв`язку із недостатністю, нечіткістю, неконкретизованим формулюванням обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_4 , а також невірністю правової кваліфікації, безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Не погодившись із позицією прокурора адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_5 подали відповідь на заперечення прокурора проти клопотання про повернення прокуророві обвинувального акта.

В обґрунтування своїх заперечень посилаються на наступне.

Прокурор в запереченні зазначає на те, що зі змісту обвинувального акта вбачається, що в ньому викладено обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню ,так як вони встановлені органом досудового розслідування та прокурором, наведені в обвинувальному акті фактичні дані у своїй сукупності дають уявлення стосовно елементів складу кримінального правопорушення, що дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З таким твердженням прокурора сторона захисту категорично не згідна та вважає, що прокурором не спростовано тих недоліків обвинувального акту про які зазначила сторона захисту у клопотанні про повернення обвинувального ату прокурору.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в пособництві несанкціонованих змін інформації, яка обробляється в автоматизованій системі, вчинені групою осіб, яка має право доступу до неї, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України. Зі змісту обвинувачення вбачається, що сторона обвинувачення вказує на вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення у співучасті.

Приписами ст. 26 КК України визначено поняття співучасті і такою є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення.

На думку сторони захисту в обвинувальному акті не вказано, а які саме дії ОСОБА_4 , свідчили про те, що вона є пособником у вчиненні даного кримінального правопорушення. Зокрема, з обвинувального акту не вбачається, що ОСОБА_4 шляхом надання порад, вказівок, надання засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками.

Також на думку сторони захисту, з обвинувального акту не вбачається, що ОСОБА_4 заздалегідь обіцяла переховати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, знаряддя чи засоби вчинення кримінального правопорушення, сліди кримінального правопорушення чи предмети, здобуті кримінально протиправним шляхом, придбати чи збути такі предмети або іншим чином сприяти приховуванню кримінального правопорушення. Тобто, в обвинувальному акті відсутнє чітке формулювання обвинувачення, що позбавляє сторону захисту можливості зрозуміти на чому ґрунтуються твердження сторони обвинувачення про наявність в діянні ОСОБА_4 інкримінованого їй складу злочину, що в свою чергу порушує принцип рівності та змагальності сторін та порушує право особи на захист. Також в обвинувальному акті на порушення вимог ч.1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містяться відомості щодо інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, такі як час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

На думку сторони захисту в обвинувальному акті, висуваючи обвинувачення ОСОБА_4 стороною обвинувачення не деталізовано в який спосіб ОСОБА_4 та невстановлені досудовим слідством особи попередньо домовились між собою, вступили в змову, яку роль (згідно попередньої домовленості) мала виконувати саме ОСОБА_4 , а яку саме невстановлені досудовим слідством особи, в який спосіб мав бути вчинений злочин. В обвинувальному акті не деталізовано, а які саме дії згідно попередньої змови при вчиненні інкримінованого злочину вчинила саме ОСОБА_4 , а які саме невстановлені досудовим слідством особа, не деталізовано спосіб вчинення злочину. Тобто, обвинувачення є неконкретним, не деталізованим та таким, що незрозуміле стороні захисту, що свідчить про порушення права на захист обвинуваченого.

Відсутність деталізації дає обґрунтовані підстави говорити про невірність правової кваліфікації, тобто невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Виклад фактичних обставин справи полягає у формулюванні фактичного складу діяння.

Формулювання обвинувачення, згідно доктрини права, є словесним посиланням на кримінально-правові норми формули кваліфікації, що відображає норми закону, в яких встановлена відповідальність за вчинене посягання та повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, наслідки та інші дані, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що судовий розгляд може бути призначений, якщо особі висунуто обвинувачення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У підготовчому засіданні захисники обвинуваченої ОСОБА_4 адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтримали своє клопотання про повернення обвинувального акту, обвинувачена ОСОБА_4 підтримала позицію захисників, та просили задовольнити подане клопотання з врахуванням поданих письмових пояснень.

У підготовчому засіданні прокурор заперечував проти клопотання захисників про повернення обвинувального акту та просив врахувати письмові заперечення.

Заслухав думку учасників кримінального провадження, вивчив подані учасниками письмові пояснення, після повного, всебічного та об`єктивного дослідження кожного окремо та у їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

До процесуальних повноважень суду не входить давати вказівку прокурору про те, яким чином має бути сформульоване обвинувачення та як викладати фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Також позбавлений суд і процесуальної можливості під час підготовчого судового засідання робити висновки щодо достатності чи недостатності викладення обставин на підтвердження вчинення інкримінованих злочинів для доведеності винуватості особи на стадії досудового розслідування, оскільки такі питання не є предметом підготовчого судового засідання, на вказаній стадій кримінального провадження суд компетентний вирішувати питання, які імперативно визначені ст. 314 КПК України.

Повернення обвинувального акту є правом, а не обов`язком суду, то для повернення обвинувального акту не може бути підставою будь-яка формальна його невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити наявність реальних перешкод для призначення судового розгляду.

На думку суду в обвинувальному акті в порушення вимог ч.1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містяться відомості щодо інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, такі як час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, що вбачається із тексту обвинувального акту, а саме:

- ОСОБА_4 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці та конкретний час, однак не пізніше 01.12.2021, вступила в змову з невстановленими особами закладу охорони здоров`я, а саме: Амбулаторія сімейної медицини №4 відокремленого підрозділу «3-тя міська клінічна лікарня м. Львова» комунального некомерційного підприємства «Львівске клінічне територіальне медичне об`єднання акушерства та гінекології», та шляхом надання персональних даних осіб, які за сплату грошової винагороди бажають одержати сертифікат про вакцинацію від хвороби COVID-19, сприяла останнім у здійсненні несанкціонованих змін інформації у ЕСОЗ, а саме внесенні відомостей про вакцинацію від гострої респіраторної хвороби COVID-19, без фактичного проведення щеплення.

- ОСОБА_4 , діючи узгоджено з невстановленими особами Амбулаторія сімейної медицини №4 відокремленого підрозділу «3-тя міська клінічна лікарня м. Львова» комунального некомерційного підприємства «Львівське клінічне територіальне медичне об`єднання акушерства та гінекології», у невстановленому досудовим розслідуванням місці, час та спосіб, передала останній персональні дані ОСОБА_8 , яка в свою чергу забезпечила зміну інформації шляхом її модифікації та доповненням іншими фальсифікованими даними, що призвело до її перекручування в ЕСОЗ, а саме: 04.12.2021 о 13:17 год. у приміщенні Амбулаторія сімейної медицини №4 відокремленого підрозділу «3-тя міська клінічна лікарня м. Львова» комунального некомерційного підприємства «Львівське клінічне територіальне медичне об`єднання акушерства та гінекології», що за адресою: м. Львів, вул. Тараса Шевченка, 358-Б, внесла відомості про проходження ОСОБА_8 вакцинації від хвороби COVID-19 без фактичного проведення такого щеплення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

На думку суду в обвинувальному акті не деталізовано в який спосіб ОСОБА_4 та невстановлені досудовим слідством особи попередньо домовились між собою, вступили в змову, яку роль (згідно попередньої домовленості) мала виконувати саме ОСОБА_4 , а яку саме невстановлені досудовим слідством особи, в який спосіб мав бути вчинений злочин. В обвинувальному акті не деталізовано, а які саме дії згідно попередньої змови при вчиненні інкримінованого злочину вчинила саме ОСОБА_4 , а які саме невстановлені досудовим слідством особа, не деталізовано спосіб вчинення злочину.

На думку суду в обвинувальному акті, сторона обвинувачення вказуючи про те, що кримінальне правопорушення вчинено за попередньою змовою групою осіб нічого не вказує про час, місце виникнення між обвинуваченою та невстановленими досудовим слідством особами такої попередньої змови, хто є організатором цієї змови та вчинення кримінального правопорушення, а хто з них є виконавцем, не деталізовано, які дії мав вчинити кожен з обвинувачених згідно попередньої змови.

Суд вважає, що відсутність саме деталізації дає обґрунтовані підстави про невірність правової кваліфікації, тобто невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Щодо визначення суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 362 КК України є особа, яка має право доступу до інформації, що є предметом злочину, у зв`язку з виконанням нею трудових, службових обов`язків або внаслідок наданого власником інформації дозволу, і зловживає цим правом, використовуючи надані їй можливості для вчинення заборонених цією статтею дій. Як вбачається із обвинувального акту незрозуміло чи ОСОБА_4 набула ознак, які б давали підстави вважати її суб`єктом вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, а зокрема не зазначено про те, чи перебувала ОСОБА_4 у трудових чи службових відносинах із власником центральної бази електронної системи охорони здоров`я чи мала дозвіл від власника інформаційної системи на доступ до такої.

На думку суду відсутність чіткого формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього. Таке право обвинуваченого на захист гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

На думку суду обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України та підлягає поверненню прокуророві.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 314, 369-372 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_6 про повернення про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000318 від 03.02.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000318 від 03.02.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України - повернути прокурору відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали суду першої інстанції - протягом семи днів з дня її оголошення.

Апеляційна скарга подається на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення, а саме через Шевченківський районний суд м. Львова до Львівського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб - порталі судової влади України

- http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.

Повний текст ухвали складено 03.11.2023 року.

Суддя ОСОБА_1