Справа №: 486/1614/23 Провадження № 1-кп/486/211/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Южноукраїнську, Миколаївської області, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000105 від 31.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

06.10.2023 до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000105 від 31.08.2023, за ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2023 призначення не відбулось, у зв`язку з тим, що не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями обвинувальний акт було розподілено 09.10.2023 та передано судді ОСОБА_1 10.10.2023.

10.10.2023 ухвалою Южноукраїнський міський суд Миколаївської області призначив підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000105 від 31.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на 11 жовтня 2023 року.

У підготовчому судовому засіданні 11.10.2023 суддя ОСОБА_1 заявила самовідвід, з огляду на те, що захисником обвинуваченої у цьому кримінальному провадженні є ОСОБА_5 .

Свою заяву про самовідвід суддя мотивує тим, що у кримінальному провадженні захисником обвинуваченої є адвокат ОСОБА_5 , відповідно до доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні стосовно якої відповідно до положень КПК України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням від 12.09.2023 № 014-002949ч. Адвокат ОСОБА_5 працювала в Южноукраїнському міського суду Миколаївської області помічником судді ОСОБА_7 . З моменту призначення ОСОБА_1 на посаду судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_5 вже працювала в суді з 01 жовтня 2001 року. З 10 лютого 2003 року вона працювала помічником судді ОСОБА_7 до 10 грудня 2021 року. З огляду на те, що адвокат була працівником Южноукраїнського міського суду Миколаївської області понад 20 років, це унеможливлює розгляд кримінального провадження не лише під головуванням судді ОСОБА_1 , а й будь-яким іншим суддею цього суду, який входить до його складу на сьогодні.

Крім того, за ініціативи голови суду ОСОБА_7 , який систематично здійснював тиск на суддю ОСОБА_1 , та його помічника ОСОБА_5 , колективом Южноукраїнського міського суду Миколаївської області була подана скарга до ВРП на суддю ОСОБА_1 . Як наслідок, до судді було застосовано дисциплінарне стягнення у виді тимчасового, строком на шість місяців, відсторонення від здійснення правосуддя з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та з направленням її до НШС України для проходження курсу підвищення кваліфікації з питань суддівської етики та застосування норм кримінального процесуального законодавства і подальшим кваліфкаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді. Це рішення переглядалось Великою Палатою Верховного Суду (провадження № 11-312сап19).

До того ж, суддя ОСОБА_1 у 2017 році зверталась із заявою про втручання в її діяльність щодо здійснення правосуддя до ВРП. Суддя зверталась щодо дій працівника поліції ОСОБА_8 , який є чоловіком адвоката ОСОБА_5 , що на той час працювала в суді. 07.11.2017 працівник поліції ОСОБА_8 у судовому засіданні поводився зухвало, на зауваженя не реагував, а після судового розгляду зайшов до службового кабінету судді ОСОБА_1 та почав хапати її за мантію, зривати нагрудний знак, висловлювати погрози.

За результами розгляду заяви судді було відмовлено у вжитті заходів за висновком члена ВРП ОСОБА_9 від 22.04.2019. Член ВРП ОСОБА_9 під час підготовки до розгляду повідомлення судді ОСОБА_1 , у частині втручання в її діяльність щодо здійснення правосуддя дійшов до висновку, що висловлювання погроз судді, намагання застосувати фізичну силу є протиправними діяннями. Водночас, здійснення кваліфікації таких протиправних дій належить до компетенції правоохоронних органів.

Суддя ОСОБА_1 звернулась до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВРП з цього приводу. Рішенням Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 9901/355/19, адміністративне провадження № П/9901/355/19, у задоволенні адміністративного позову відмовлено, але винесено окрему ухвалу, відповідно до якої ухвалено направити ухвалу для вжиття заходів щодо встановлення наявності/відсутності ознак кримінального правопорушення чи адміністративного правопорушення стосовно дій ОСОБА_8 відносно судді ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважала в діях ОСОБА_8 можливі ознаки криміналього або адміністративного правопорушення, що підлягає перевірці Южноукраїнським відділом Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області.

Прийняття об`єктивного рішення під головуванням судді ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000001 від 06.01.2023 є прямим порушенням п. 4 ст. 75 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні учасники справи не заперечували проти задоволення заявленого самовідводу.

Суд виходить із вимог статті 369 КПК України, практики національних судів, з принципу верховенства права, та вважає, що будь-яке процесуальне рішення судді або слідчого судді в кримінальному провадженні повинно бути оформлено процесуальним документом, а в даному випадку: саме ухвалою судді.

Текст статей 80, 81, 82 КПК України свідчить про неоднаковий підхід законодавця щодо зазначення у вказаних нормах порядку подачі заяви про самовідвід судді.

Згідно з ч. 1 ст. 80 КПК України, суддя за наявності підстав, передбаченими статтями 75-79 КПК України, зобов`язаний заявити самовідвід.

Як свідчить текст ч. 1 ст. 81 КПК України, законодавець після слова «відводу» не зазначає слово «самовідвід». Тому зміст ст. 81 КПК України вказує на процедуру розгляду саме відводу, а не самовідводу.

Положенням КПК України механізм правового регулювання самовідводу суддів чітко не встановлено, як і порядок його вирішення.

Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає (принаймні жодного разу не згадує своїми нормами) такого процесуального документу, як «заява про самовідвід». Питання самовідводу є правовим наслідком доброчесності та особистого сумління судді, який зважив всі факти та обставини, які дозволяють чи не дозволяють об`єктивно та неупереджено розглянути справу, урахував всі обставини та прийняв рішення, виходячи із власного переконання. Суддя несе персональну відповідальність за рішення щодо взятого самовідводу.

З урахуванням судової практики процесуальне рішення про самовідвід не повинно переглядатися іншим суддею, так як це призводить до конфліктів між суддями. Суддя місцевого суду не може бути судом у справі свого колеги щодо обґрунтованості ним заявленого самовідводу, так як це суперечить міжнародним стандартам та закону України «Про судоустрій і статус суддів». З огляду на це, на глибоке переконання суду, правова оцінка щодо заявленого самовідводу суддею місцевого суду може надаватися при перегляді судового рішення вищим судом.

Стаття 129 Конституції України визначає, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Гарантії незалежності суддів, а також відповідальність за втручання у здійснення правосуддя та вплив на суд або суддів у будь-який спосіб закріплюється в Законі України «Про судоустрій і статус суддів».

Із системного аналізу наведених норм слідує, що незалежність є основною передумовою їх об`єктивності та неупередженості, у зв`язку з чим будь-який вплив на суддю, у тому числі з боку інших суддів, є неприпустимим.

Суддя повинен виконувати свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, що є гарантією справедливого розгляду справи в суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику.

Згідно із пунктом 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановлені судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

П. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів передбачає, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Тому з метою дотримання положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням практики ЄСПЛ, яка є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню, відповідно до ст. 9 Конституції України, статтями 1, 8 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», забезпечення об`єктивності, неупередженості та з метою справедливого розгляду заяви про відвід, суддя вважає за доцільне відвестися від її розгляду.

Право на справедливий суд є складовою верховенства права. Довіра до судової влади формується з дій і рішень конкретних суддів. Громадськість оцінює роботу судів за їх судові рішення. Коли суспільство бачить, що судові процеси відкриті, що в суді є рівність і змагальність сторін: саме тоді з`являється довіра до суду. Оскільки запити суспільсва на справедливість, особливо зараз, в умовах війни, є надвзичайно високими, тому судді зобов`язані це усвідомити.

Із держави не знімається обов`язок забезпечити право громадян на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в тому числі і в період воєнного стану.

Суддя проаналізувала, обдумала, оцінили варіанти, визначила наслідки розгляду справи під її головуванням, із застосуванням тесту на підзвітність суспільному контролю на незалежний суд, і заявила самовідвід з власної ініціативи.

Учасники процесу мають право знати чому справу передано іншому судді чи суду. Це право допомагає уникнути свавільного перерозподілу справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою ЄСПЛ, статтями 1, 8, 9, 10, 75, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити заявлений самовідвід судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 та передати матеріали кримінального провадження № 0000105 від 31.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (справа № 486/1614/23, провадження № 1-кп/486/211/2023) до секретаріату суду для проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями, на підставі ст. 35 КПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_1