УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року

м. Київ

Справа № 601/1222/23

Провадження № 51-130 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 липня 2023 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:

Кременецький районний суд Тернопільської області вироком від 17 липня 2023 року, залишеним без зміни ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року, визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України (далі - КК), та призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

За вироком суду засудженого визнано винуватим в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період в умовах воєнного стану, введеного указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (зі змінами), за таких обставин.

ОСОБА_5 перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), є військовозобов`язаним, придатним до військової служби згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 07 квітня 2023 року № 64/2022 та не має права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією згідно зі статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Під час загальної мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 24 лютого 2022 лютого № 65/2022 (зі змінами), ОСОБА_5 , отримавши 07 квітня 2023 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 повістку з вимогою прибути 10 квітня 2023 року до цього РТЦК та СП для відправки у складі команди № НОМЕР_1 для проходження військової служби у Збройних Силах України за призовом, будучи в установленому законом порядку повідомленим про наслідки неявки за викликом, після прибуття 10 квітня 2023 року до РТЦК та СП з метою ухилення від призову повідомив про відмову слідувати до військової частини і проходити військову службу.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 просить змінити судові рішення шляхом звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК. Мотивуючи свої вимоги, захисник посилається на те, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення є нетяжким і не завдало істотної шкоди, засуджений до кримінальної відповідальності притягується вперше, у 2014 році був призваний до лав ЗСУ і належним чином виконував військовий обов`язок, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, має міцні соціальні зв`язки, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, а обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з частиною 2 статті 433 КПК касаційний суд переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за статтею 336 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника про безпідставне незастосування судом статті 75 КК, що призвело до несправедливої суворості призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У сукупності і взаємозв`язку з зазначеними вище правовими нормами положення частини 1 статті 75 КК наділяють суд дискреційними повноваженнями у разі призначення покарань у виді службового обмеження військовослужбовців, обмеження волі або позбавлення волі на строк не більше п`яти років (крім передбачених законом винятків) прийняти одне з двох альтернативних рішень: визначити захід примусу до реального відбуття або звільнити засудженого від його відбування з випробуванням залежно від наявності підстав для висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання. Застосування передбаченого статтею 75 КК правового інституту є не обов`язком, а правом суду, яке реалізується у кожному конкретному випадку з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи.

Як видно зі змісту судових рішень, суди у повній мірі дотрималися вимог статей 50, 65 КК під час обрання ОСОБА_5 виду, міри покарання та визначення порядку його відбування.

Зокрема, призначаючи засудженому захід примусу, суди врахували ступінь тяжкості і конкретні обставини вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 КК є нетяжким, дані про особу винного, котрий до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерних наркологічному і психіатричному обліках не перебуває.

Як обставини, що пом`якшують покарання, суд урахував щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, у справі не встановлено.

Отже, суд дав належну оцінку обставинам і даним про особу засудженого, на які захисник посилається у касаційній скарзі, і призначив покарання у мінімальних межах санкції статті 336 КК.

Водночас колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що зазначені вище обставини не свідчать про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання. Не дає підстав для застосування статті 75 КК і факт проходження засудженим військової служби у минулому після призову у 2014 році, на що захисник посилається у касаційній скарзі. Адже у подальшому, вже під час воєнного стану, введеного у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації, ОСОБА_5 відверто відмовився від виконання свого конституційного обов`язку захищати суверенітет і територіальну цілісність України.

Оцінюючи під час призначення покарання ступінь тяжкості кримінального правопорушення, суди повинні не лише керуватися формальними критеріями, визначеними у статті 12 КК, а і враховувати реальний ступінь небезпеки відповідних діянь для інших осіб, інтересів держави, суспільства з огляду на особливості даного конкретного злочину, спосіб, наслідки, обстановку, а також соціальний контекст його вчинення.

Ухилення громадян від призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану вкрай негативно впливає на укомплектованість військових частин і підриває обороноздатність країни в умовах відсічі збройній агресії російської федерації, яка загрожує життю, здоров`ю, безпеці всіх громадян і самому існуванню нашої держави. Практика звільнення від відбування покарання осіб, що вчинили відповідні дії, створить небезпечні прецеденти можливості фактично безкарного нехтування військовозобов`язаними своїм конституційним обов`язком захисту Вітчизни. У цьому контексті особливе значення має необхідність і достатність призначеного покарання для досягнення визначеної у частині 2 статті 50 КК мети загальної превенції - запобігання вчиненню нових аналогічних злочинів не лише засудженими, а й іншими особами.

На думку колегії суддів, призначене засудженому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Застосований судами порядок відбування заходу примусу не призводить до його явної несправедливості внаслідок суворості.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника.

Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 липня 2023 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3