КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0005265, внесеного до ЄРДР 28 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 , дії якого підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, за апеляційними скаргами із змінами захисника ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - кожного - в інтересах особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_6 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_9

ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

захисника ОСОБА_7

законного представника особи,

щодо якої застосовано примусові заходи

медичного характеру, ОСОБА_8

особи, щодо якої застосовано

примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року до

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Соледар, Бахмутського району, Донецької області, громадянина України, українця, з вищою освітою, неодруженого, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, працюючого головним спеціалістом відділу судової роботи юридичного управління КМДА (звільнений 1 липня 2020 року), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, звільнено його від кримінальної відповідальності за вчинені суспільно-небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до КНП Київської міської психоневрологічної лікарні № 3, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський район, смт. Глеваха, вулиця Павлова, 7, до набрання ухвалою законної сили, - залишено без змін.

Арешти накладені ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 2 липня 2020 року (справа № 761/19107/20), ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року (справа № 761/22164/20), ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 2 липня 2020 року (справа № 761/19104/20), ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 2 липня 2020 року (справа № 761/19106/20), після набрання ухвалою законної сили, - скасовано.

Цією ж ухвалою вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність призначених заходів медичного характеру ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 , зокрема і його стану здоров`я на момент розгляду клопотання, а клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру базується лише на припущеннях, оскільки стороною обвинувачення не доведено «поза розумним сумнівом» винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, на думку захисника, до ОСОБА_6 безпідставно застосовано примусові заходи медичного характеру із суворим наглядом, оскільки експертами не вирішувалося питання щодо необхідності застосування до останнього психіатричного лікування, а судом враховано було лише тяжкість вчиненого суспільно-небезпечного діяння.

Не погоджуючись з ухвалою суду, законний представник ОСОБА_8 просить перекваліфікувати дії ОСОБА_6 на ст. 119 КК України, застосувати щодо останнього примусовий захід лікування у виді госпіталізації із посиленим наглядом. Крім того, просить призначити ОСОБА_6 повторну комісійну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу.

Апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, показанням свідків та іншим доказам.

Крім того, представник вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою інформацію про зменшення у ОСОБА_6 маячних розладів, що є важливим показником зміни психічного стану у кращу сторону, що свідчить про можливість застосування до нього менш суворого нагляду.

Також зазначає, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України є неправильною, оскільки, відповідно до висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 142 від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_6 в період діяння не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 листопада 2021 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 залишені без задоволення, а ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року частково задоволені касаційні скарги захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_8 і потерпілого ОСОБА_11 .

Ухвала Київського апеляційного суду від 4 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 скасована та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 3», на строк 60 днів.

Захисником та представником ОСОБА_8 в порядку ст. 403 КПК України подані змінені апеляційні скарги.

Так, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції змінити, повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження внаслідок невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам; призначити амбулаторну судово-психіатричну експертизу; закрити кримінальне провадження по епізоду стосовно ОСОБА_11 на підставі угоди про примирення, змінивши правову кваліфікацію діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з застосуванням ч. 1 ст. 119 КК України, пом`якшивши вид примусових заходів медичного характеру та застосувавши відносно ОСОБА_6 примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Захисник обґрунтовує зміни до апеляційної скарги тим, що судом грубо порушені норми матеріального та процесуального права, що виразилось в істотному порушенні вимог кримінального процесуального закону та призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, захисник зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд посилається на вчиненні діяння, передбачені ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, проте, на переконання захисника, такий висновок не ґрунтується на наявних у справі доказах.

Щодо показань свідка ОСОБА_12 , то захисник наголошує, що показання вказаного свідка про те, що ОСОБА_6 не заперечував, що вбив свою маму, не відповідають показанням свідка, оскільки вказаний свідок вказував, що ОСОБА_6 поводив себе неадекватно, казав якісь нісенітниці, а щодо діяння нічого не повідомляв.

Щодо відеозапису з нагрудних бодікамер патрульних поліції, відносно якого в оскаржуваній ухвалі суд вказав, що ОСОБА_6 повідомив деталі вчиненого діяння, зокрема, інформацію про знаряддя злочину, кількості та локалізацію ударів, що планував також вбити батька, то захисник наголошує, що така інформація на відео відсутня.

На думку захисника, суд безпідставно критично поставився до показань потерпілого ОСОБА_11 , який повідомив, що ОСОБА_6 хаотично махав ножем та взагалі дивився на нього, а не на маму. Проте, як наголошує захисник, потерпілий вказав про те, що хотів забрати ніж, почав зменшувати дистанцію до ОСОБА_6 , який махав ножем та міг попасти і по ньому. Захисник звертає увагу, що потерпілий не активно оборонявся від ОСОБА_6 , а сам пішов забирати ніж, після чого покинув приміщення, що ОСОБА_6 його не переслідував, а залишився у квартирі.

Окрім того, захисник наголошує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення повторної судово-психіатричної експертизи, яка б могла встановити психічний стан ОСОБА_6 після спливу більше, ніж півроку.

Також захисник, посилаючись на постанову Верховного Суду від 6 лютого 2020 року, зазначає про неправильну юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_6 , оскільки останній за своїм психічним станом в період інкримінованих йому діянь не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а КК України не передбачає відповідальність за неумисне вбивство, у зв`язку з чим просить кваліфікувати діяння за ч. 1 ст. 119 КК України, а відносно ОСОБА_11 - закрити кримінальне провадження на підставі угоди.

Законний представник ОСОБА_8 подала зміни до апеляційної скарги, які за змістом аналогічні поданим захисником змінам до апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, ОСОБА_6 , його законного представника, потерпілого на підтримку поданих змінених апеляційних скарг, прокурора, який на початку апеляційного розгляду заперечував проти апеляційних скарг, а після проведення за клопотанням сторони захисту судово-психіатричної експертизи, частково підтримав доводи змінених апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та за клопотанням сторін повторно докази, обговоривши доводи апеляційних скарг із змінами, колегія суддів доходить такого висновку.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 28 червня 2020 року приблизно о 19 год., більш точного часу суду встановити не вдалось, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , в стані неосудності, тобто, не усвідомлюючи свої дії та не маючи можливості керувати ними, вчинив суспільно небезпечне діяння, внаслідок якого настала смерть його матері - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вчиняючи суспільно небезпечне діяння, 28 червня 2020 року, більш точного часу суду встановити не вдалось, але не пізніше 19 год., ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , тримаючи в правій руці ніж, здійснив не менше двох ударів в область грудей ОСОБА_13 , що призвело до настання біологічної смерті потерпілої.

Смерть ОСОБА_13 настала від проникаючих сліпих колото-різаних поранень грудей, з ушкодженням пристінкової плеври, перикарду, серця, аорти та лівої легені, з розвитком крововтрати та шоку.

Одночасно з цим встановлено, що 28 червня 2020 року не пізніше 19 год., більш точного часу суду встановити не вдалось, ОСОБА_6 , який знаходився в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , після вчинення вбивства ОСОБА_13 , перебуваючи у стані неосудності, тобто, не усвідомлюючи свої дії та не маючи можливості керувати ними, вчинив суспільно небезпечне діяння, внаслідок чого був поранений його батько ОСОБА_11 .

Вчиняючи суспільно небезпечне діяння - замах на заподіяння смерті двом особам: ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , 28 червня 2020 року, більш точного часу суду встановити не вдалось, але не пізніше 19 год., ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , розпочав активну дію, спрямовану на нанесення удару в область грудної клітини ОСОБА_11 , ножем, який утримував в правій руці.

ОСОБА_6 , перебуваючи в стані неосудності, тобто, не усвідомлюючи свої дії та не маючи можливості керувати ними, не довів суспільно небезпечне діяння до кінця, оскільки ОСОБА_11 , захищаючись, долонею лівої руки зупинив ніж в області лівої частини грудної клітини, тобто, в області, де знаходяться життєво важливі органи людини. Як наслідок, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої кисті. Після чого ОСОБА_11 , використовуючи підручні предмети, завдав не менше двох ударів по тулубу ОСОБА_6 , чим зупинив останнього, що дало змогу потерпілому залишити місце події для порятунку життя.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованих діянь не визнав, та дав показання про те, що приблизно за місяць до події він, повертаючись з роботи, почав помічати дивні речі: його документи почали опинятись у різних папках, він почав плутати час, на який були призначені судові засідання, почав хвилюватись, перестав спати і тому почав вживати снодійне. За декілька днів до події він вийшов на вулицю о сьомій ранку з відчуттям тривоги та впевненістю, що оточуючі його переслідують. Він просив у консьєржа відеозапис для того, щоб подивитись, хто приходить до нього додому, однак, консьєрж йому відповів, що для цього потрібно йти до голови ОСББ. Потім йому здалось, що у нього зникли документи на квартиру, з приводу чого він викликав поліцію, однак згодом документи знайшлись. Він подзвонив батькам та сказав, що відбувається щось незрозуміле, попросивши їх приїхати до нього. Батьки приїхали десь за 2-3 дні до події. День події він пам`ятає погано. Пам`ятає, що в нього було дивне самопочуття. Його нудило, сильно боліла голова та було відчуття тривоги, він просив батьків допомогти йому зібрати речі для того, щоб тікати з країни. Батьки його не розуміли та намагались заспокоїти. Він пам`ятає, що у той день він прокинувся, потім пообідав. Більш нічого пригадати не може, обставин свого затримання також не пам`ятає, весь час він перебував, наче, в тумані, не розумів що з ним відбувається, потім почав чути шепіт в голові та спілкуватись з ним. У нього однокімнатна квартира, і коли батьки були у нього, то спали в одній кімнаті. Ножі разом з іншими столовими приборами зберігались на кухні. Батьки є найближчими для нього людьми, найкращі відносини у нього були з його матір`ю. Він не уявляє собі, хто вчинив інкримінований йому злочин. За психіатричною допомогою він раніше не звертався. Травми голови у нього були у дитинстві, коли він займався боксом. Також він колись отримав близько 10 ножових поранень. Провалами в пам`яті раніше не страждав.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

В силу вимог ч. 1 ст. 505 КПК України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру підлягають встановленню, зокрема, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України, суд, окрім іншого, з`ясовує: чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння особою.

Виходячи із передбачених ст. 19 КК України критеріїв, осудною є особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тоді як неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Згідно з положеннями статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином.

Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб. Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини.

Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутністю в особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) в діях неосудної особи об`єктивно є неможливими. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Враховуючи зазначене, особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Допитавши ОСОБА_6 , потерпілого, свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Так, відповідно до показань потерпілого ОСОБА_11 . ОСОБА_6 - його син, за два дні до події син зателефонував його дружині, своїй матері ОСОБА_13 , оскільки йому здавалося, що у нього вдома хтось краде документи на квартиру. Вони з матір`ю зрозуміли, що ситуація неадекватна, виїхали до Києва, щоб переконатись у словах ОСОБА_6 . За час дороги ОСОБА_6 декілька разів дзвонив ОСОБА_13 , втратив телефон та насамкінець, на переконання матері залишився чекати їх у консьєржки. Приїхавши до сина, вони побачили, що документи були хаотично розкидані на дивані, однак, в подальшому матір знайшла документи на квартиру. Все заспокоїлось, вони, повечерявши, лягли спати. В день події, 28 червня 2020 року, він пішов за продуктами та цигарками, а коли повернувся та запитав у ОСОБА_13 , як справи та син, на що дружина відповіла, що син веде допит. Коли він разом з ОСОБА_13 ліг відпочивати на диван, син почав задавати неадекватні запитання, питав хто такий ОСОБА_14 , називав якісь жіночі імена. Вони зрозуміли, що ситуація почала напружуватись. Стали телефонувати сестрі, щоб остання допомогла, порадила якісь ліки. Сестра запропонувала психіатра, однак, зв`язатись з ним не вийшло. ОСОБА_13 вибігла в коридор, щоб попросити про допомогу у сусідки, оскільки вони вперше стикнулись з такою ситуацією. Сусідка порадила нікого не викликати, оскільки це крах кар`єри для сина, і вони погодились. Потім син почав забирати у нього телефон та намагався викинути його з вікна. Він, ОСОБА_11 , крикнув про це, щоб привернути увагу ОСОБА_13 , яка була у туалеті. Остання зайшла до кімнати та відволікла ОСОБА_6 , після цього син побіг на кухню, повернувся з ножем та відразу кинувся на ОСОБА_13 . Дружина крикнула: « ОСОБА_15 », однак, це сина не зупинило. ОСОБА_6 , тримаючи ніж у правій руці, почав ним розмахувати, завдавши ОСОБА_13 два удари у ліву частину тулуба. ОСОБА_13 відразу впала біля дивану. Потім ОСОБА_6 почав бігти на нього. Він, ОСОБА_11 , намагався захиститись, схопився за лезо ножа, в результаті чого пошкодив руку. Потім він ( ОСОБА_11 ) вибіг на балкон та, покинувши по ньому квартиру, сховався на самому останньому балконі на 2 поверсі. ОСОБА_6 біг за ним, кричав та кидав у нього сміття. Сусіди викликали поліцію та швидку допомогу. Коли приїхала поліція, будівельники допомогли йому спуститись. До даної події ОСОБА_6 на обліку у лікаря психіатра не перебував, працював у ДПС та КМДА. Чи вживав останній наркотики, як про це зазначала його дружина ОСОБА_13 , він не знає.

З показань свідка ОСОБА_12 , зафіксованому на технічному засобі судового засідання 21 лютого 2021 року, встановлено, що 28 червня 2020 року, коли він перебував на чергуванні у складі екіпажу патрульної поліції, до них надійшов виклик через гарячу лінію 102. У виклику мова йшла про те, що невідома особа просить допомоги, говорить, що в квартирі мати у невідомо якому стані та неадекватна людина з ножем. Прибувши на місце події, вони виявили поміж балконів на 2 поверсі чоловіка, ОСОБА_11 , без футболки зі слідами тілесними ушкодженнями, а саме поріз руки, поріз спини та живота, який був у шоковому стані та повідомив, що він є батьком особи, яка знаходиться в квартирі з матір`ю, що він не знає, що там відбувається, квартира була закрита, він спустився через балкон на перший поверх. Піднялись на поверх, двері квартири були зачинені. Сусід з квартири праворуч повідомив, що є можливість через його балкон потрапити до вказаної квартири. Потрапивши до квартири, вони почули звуки води, ніби, хтось приймає душ. Пройшовши далі у квартиру, у коридорі побачили чоловіка без одягу, який вийшов з душу. Вони зайшли, а особа приймала душ. Вони віддали цій особі наказ лягти на підлогу та надягли на нього кайданки. В сусідній кімнаті побачили тіло жінки без ознак життя. Він ( ОСОБА_16 ) перебував з затриманим, а напарник повідомив, що жінка вся у крові, та побачили ніж. Ніж побачили під тілом жінки. Вони одразу викликали швидку та СОГ через рацію. Затриманий не міг сказати, де ключі від квартири. Потім, знайшовши в одежі ключі, відкрили двері. В квартирі, у спальні та на кухні були плями крові. Вони дочекались приїзду швидкої та слідчо-оперативної групи. Під час затримання особа, виявлена у квартирі, ОСОБА_6 , не заперечував, що він вбив матір, повідомляв щось про агентів ОСОБА_17 та говорив нісенітниці. Насильство до останнього під час затримання вони не застосовувалось. Запаху алкоголю від нього не було.

Також свідок зазначив, що ОСОБА_11 вказав, що у нього виник конфлікт з сином та останній на нього напав, після чого він вискочив на балкон, що йому невідомо, що там відбувається, що син може її зарізати.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_18 , зафіксованих на технічному засобі судового засідання від 23 квітня 2021 року, з ОСОБА_6 вони знайомі приблизно 2 роки, вони сусіди, дружніх стосунків не підтримували. У минулому році, влітку, вони були з дружиною вдома. В обід почули дивні звуки із сусідньої квартири. Дружина пішла до сусідів, щоб з`ясувати, чи все добре. В вечірній час почули звуки бійки, після чого побачили, як ОСОБА_11 вибіг на балкон та, перебравшись на навіс перед ним, крикнув їм, щоб вони викликали поліцію, що вони одразу і зробили. До цих подій ніяких криків та скандалів там не було. Коли приїхала поліцейські, вони проникли до квартири ОСОБА_6 через його балкон. Інших подробиць події він не знає. Під час досудового розслідування його допитував у якості свідка слідчий. Напередодні події, в п`ятницю він допомагав ОСОБА_6 повернути втрачений телефон. Неадекватної чи дивної поведінки в останнього він не помічав.

Судом першої інстанції також досліджені наявні у кримінальному провадженні докази, а саме:

- рапорт інспекторів роти № 7 батальйону № 3 полку №1 УПП в м. Києві ДПП ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , за змістом якого 28 червня 2020 року, працюючи в екіпажі Рубін (1019), отримали о 19.22 год. виклик «Домашнє насильство», за адресою: АДРЕСА_1 . Прибувши на місце події, на балконі другого поверху, навпроти під`їзду 1, за вище вказаною адресою було виявлено чоловіка, який прохав про допомогу та повідомив, що в квартирі 13 знаходиться його син - ОСОБА_6 , який намагався вбити свою матір, яка перебуває в квартирі. Піднявшись до квартири, потрапити до неї не вдалось, двері ніхто не відчиняв, було прийнято рішення потрапити до квартири через балкон сусідів з квартири 14 . Потрапивши до квартири через вікно балкону, в квартирі було виявлено ОСОБА_6 та тіло матері без ознак життя. На місце події було викликано СОГ та бригаду ШМД (ас. 92 т.1);

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 29 червня 2020 року № 43932, згідно з даними якого ОСОБА_11 звернувся з заявою про те, що 28 червня 2020 року близько 19 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 застосував фізичну силу відносно нього з метою заподіяння йому смерть, однак, не довів свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі (ас. 107 т.1);

- відеозаписи з нагрудної бодікамери патрульного поліцейського, на яких зафіксовано, що ОСОБА_19 та ОСОБА_20 прибули за викликом по АДРЕСА_2 , де невідомий чоловік вказав про те, що він викликав поліцію, бо батько, який зліз по парапету, повідомив, що син зарізав матір, що квартира та знаходиться на третьому поверсі. Чоловік показує місце, де знаходиться батько, і що останній повідомив, що двері закриті. На відео на балконі однієї з квартир будинку зафіксований потерпілий ОСОБА_11 з голим торсом, який на запитання працівника поліції, де син, повідомляє, що син в квартирі. Після цього на відео з`являються чоловік та жінка. Остання представляється консьєржем, говорить, що вчора також була поліції, що він - неадекватний; що мати - маленька на зріст, худенька, що її кулаком можна вбити, і мати знаходиться в квартирі, що квартира закрита на верхній замок.; що вона попитала у ОСОБА_21 , де мама, на що останній сказав, що лежить під вікном в квартирі, сказав, що батько її вбив, але вину він бере на себе. Далі консьєржка розповідає, що вчора викликали поліцію, бо, нібито, у молодого, 1989 року народження, пропали документи на дві квартири; що вона йому стукала, але двері він не відкрив. Пройшовши за допомогою консьєржки до дверей квартири 13 , один з поліцейських стукає в двері квартири за місцем проживання ОСОБА_6 з проханням відкрити. В цей час на відеозаписі зафіксовано, що консьєржка розповідає іншому поліцейському, що батько їй повідомив, що молодий вбив матір. У подальшому, не маючи змоги проникнути до квартири № 13 через вхідні двері, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 проникли до неї через балкон сусідньої квартири. Всередині квартири № 13 співробітниками поліції у кімнаті виявлено тіло ОСОБА_13 та у коридорі затримано ОСОБА_6 , який вийшов з ванної кімнати повністю оголений. На запитання поліцейського, де ключ від квартири, сказав, що не знає, що це все батько, який забрав ключі і від автомобіля також, бо він хотів уїхати, що батько двічі ножем вдарив маму, просить покликати дівчат, які все знають, все розкажуть; що він довіряв батьку, який виховував його, як гарну людину; що він вибіг на балкон, просив, щоб «повісили» вбивство на нього замість батька; що ніж у мами; що він стер відбитки пальців на ножі. Коли один з поліцейських каже, щоб тримали батька, ОСОБА_6 запитує, чи тут батько, та уточнює, чи на другому поверсі. Потім говорить про те, що батьки сховали його паспорт, потім говорить щось не зрозуміле, уривчасто, називає імена якихось дівчат, плаче, говорить про його переслідування якимись людьми; що йому підкинули наркотики, але там нічого не було, хотіли, щоб вдарив її. На запитання поліцейського, чим він вдарив маму, ОСОБА_6 відповів, що великим ножем, двічі вдарив, після чого, відповідаючи на запитання поліцейського, навіщо він це зробив, ОСОБА_6 відповідає, що батьки розкидали горіхи, потім іншу причину називає, починає розповідати, що його на роботі доводили до безумства, та говорить не пов`язані між собою речення. Потім починає говорити, що вбив матір, бо тато його попросив викинути кришку маминого телефону за двері, що він так любив матір, а вона його доводила, потім знову говорить якісь не пов`язані між собою обставини; після чого, відповідаючи на запитання, говорить, що був в ванній, почув крик батька: « ОСОБА_22 , ОСОБА_22 , допоможи, він мене вбиває», що батько вибіг через вікно, а він ( ОСОБА_6 ) пару разів вдарив маму ногою по обличчю, розповідає, що намагався викинути їхні телефони, про якихось шпигунів, що він розсипав борошно, що це не його мама, що вона нападала на нього; що у батьків були грошів, а вони хотіли повісити на нього всі злочини ОСОБА_23 , бо він ( ОСОБА_6 ) працював у податковій, що батько вибіг в трусах, просив, щоб батька впіймали, тощо. Також, відповідаючи на запитання працівника поліції, навіщо нападав на батька, ОСОБА_6 зазначив, що це батько напав на матір, що він ( ОСОБА_6 ) сказав батькові, що візьме ніж, стер відбитки пальців та поклав мамі, а батькові сказав, щоб батько взяв палку від пилососа та вдарив його декілька разів, батько плигнув, а потім вибіг на балкон, обмазав кров`ю двері, а він ( ОСОБА_6 ) кидав в батька плитку, після чого знову говорить про те, що йому підкинули наркотики, вимагали, щоб він прибирав в квартирі, тощо. Поліцейський повідомляє комусь по телефону, що син вбив матір, і дивний якийсь, а потім іншому працівнику поліції говорить, що затриманий «бред несе», маму ножем вдарив (ас. 130 т.1);

- протокол огляду місця події від 28 червня 2020 року з додатками у вигляді фотознімків та відеозапису, згідно з даними яких зафіксовано обстановку у квартирі АДРЕСА_1 , локалізацію тілесних ушкоджень та положення трупа ОСОБА_13 , а також вилучено: ніж з металевою рукояткою з написом INEF KNIFE, змиви речовини бурого кольору з шафи і тумби, змиви речовини бурого кольору з підлоги, порошок білого кольору з тіла померлої, паперову упаковку з муки «Хуторок», зрізи нігтьових пластин з обох рук трупа, мікронашарування з долоней трупа, футболку червоного кольору з трупа, змиви з рук трупа, ключі від квартири, ноутбук марки «ASUS №13219», футболку темно-синього кольору із вставками білого кольору, штани (шорти) чорного кольору, капці чорного кольору, три сліди папілярних узорів (ас. 131-171 т.1);

- постанова слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_24 від 28 червня 2020 року, за змістом якої виявлені та вилучені 28 червня 2020 року під час огляду місця події предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (ас. 174-177 т.1);

- протокол огляду місця події від 28 червня 2020 року з додатками у вигляді фотографій, відповідно до змісту якого на ділянці місцевості навпроти виходу із під`їзду будинку АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено: мобільний телефон чорно-синього кольору у силіконовому чохлі чорного кольору марки «Redmi by Xiomi», мобільний телефон марки «Samsung GT-E 1080» з ІМЕІ: НОМЕР_1 , акумуляторну батарею та задню панель телефону «Samsung» (ас. 189-196 т.1);

- постанова слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_24 від 28 червня 2020 року, відповідно до даних якої виявлені та вилучені 28 червня 2020 року під час огляду місця події предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (ас. 197-198 т.1);

- протокол огляду місця події від 28 червня 2020 року з додатками у вигляді фотографій, за змістом якого поблизу будинку АДРЕСА_1 у громадянина ОСОБА_25 вилучений мобільний телефон чорного кольору у чорному чохлі, який останній знайшов біля під`їзду за вказаною адресою (ас. 201-205 т.1);

- постановаслідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_24 від 28 червня 2020 року, відповідно до даних якої виявлений та вилучений телефон визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні (ас. 206-207 т.1);

- протоколи проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_11 :

- від 29 червня 2020 року з додатками, згідно з якими ОСОБА_11 в кабінеті слідчого детально відтворені обставини подій, які 28 червня 2020 року відбувались в квартирі АДРЕСА_1 , під час яких ОСОБА_6 наніс два удари ножем матері, а також намагався нанести йому удар ножем, однак, він хапанув лівою рукою ніж, удар не пройшов до грудей. ОСОБА_6 витягнув ніж, щоб ще раз ударити. Однак, він ( ОСОБА_11 ) взяв трубу від пилососа, намагався ударити ОСОБА_6 по спині. Скориставшись тим, що ОСОБА_6 , не очікуючи від нього спротиву, трохи закляк, то він ( ОСОБА_11 ) втік на сусідній балкон (ас. 217-221 т.1);

- від 18 вересня 2020 року, згідно з даними якого ОСОБА_11 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 , вказав про те, що син був у неадекватному стані, оскільки викликав поліцію, що у нього викрадають документи, щоб вони приїхали, влаштували засаду та впіймали того, хто їх краде. Після цього потерпілий детально розказав та показав обставини подій, які відбулись 28 червня 2020 року, підтвердивши раніше зазначені обставини нанесення ОСОБА_6 двох ударів ножем ОСОБА_26 , проте, вказав, інші обставини подій щодо себе, зазначивши, що він намагався забрати ніж у сина, але відчув сильний біль в руці, після чого забіг на балкон, а син залишався на місці, не наздоганяв його. Він не пам`ятає, щоб наносив якісь удари сину (ас. 222-228 т.1);

- дублікат довідки № 5775 від 28 червня 2020 року, за змістом якої у ОСОБА_11 встановлена різана рана лівої кисті, проведено пхо рани (ас. 211 т.1);

- висновок судово-медичної експертизи № 012-111-2614-2020 від 15 вересня 2020 року, яким встановлено, що при експертизі трупу ОСОБА_13 , 1961 року народження, виявлені наступні тілесні ушкодження:

А) два проникаючих колото-різаних поранення грудей: проникаюче сліпе колото-різане поранення грудей, колото-різана рана (рана № 1) на верхньо-внутрішньому квадранті правої грудної залози, в ділянці 3-го ребра справа, по білягрудинній лінії, від якої відходить рановий канал, що йде спереду назад, дещо справа наліво та дещо зверху донизу, по ходу якого ушкоджені м`які тканини грудей, хрящові частини 3-5 ребер справа, пристінкова плевра, далі рановий канал проникає до правої плевральної порожнини, ушкоджує праву стінку перикарду, проникає до його порожнини, далі ушкоджує аорту, праве вушко серця, задню стінку перикарду, проникає до лівої плевральної порожнини де ушкоджує нижню частку лівої легені та сліпо закінчується, глибина ранового каналу біля 15 см; проникаюче сліпе колото-разіне поранення грудей: колото-різана рана (рана № 2) на лівій поверхні грудей в 9-му міжреберному проміжку, по передній паховій лінії, від якої відходить рановий канал, що йде спереду назад, зліва направо, знизу догори, по ходу якого ушкоджені м`які тканини грудей, 7-й міжреберний проміжок, пристінкова плевра, далі рановий канал проникає до лівої легені та сліпо закінчується в порожнин, глибина ранового каналу біля 16 см.

Б) синець на обличчі в лобній ділянці справа.

Враховуючи характер та зовнішній вигляд ушкоджень, інтенсивність та забарвлення крововиливів в ділянках ушкоджень, результати судово-гістологічного дослідження (відсутність клітинної реакції в ділянках ушкоджень), слід вважати, що:

- всі ушкодження прижиттєві,

- колото-різані поранення описані в п.1 А), виникли в короткий проміжок часу до настання смерті (який становить біля 30 хвилин), від дії гострого предмету, якому притаманні колото-ріжучі властивості (за типом клинка ножа), котрий в своєму складі мав обушок та лезо, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (небезпека для життя проникнення у порожнину тіла, ушкодження магістральних судин, внутрішніх органів, крововтрати, шоку) та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті постраждалого.

- синець, який описаний в п. 1 Б) виник в той же проміжок часу, що й поранення, від дії тупого предмету по механізму удару, має ознаки легкого тілесного ушкодження та не знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_13 , 1961 року народження, настала від проникаючих сліпих колото-різаних поранень грудей, з ушкодженням пристінкової плеври, перикарду серця, аорти та лівої легені з розвитком крововтрати та шоку, на що вказує: наявність ушкоджень, описаних в п. 1 А), шунтування кровотоку в нирках, слабку кровонаправлення судин внутрішніх органів, серйозний авельований набряк легень. Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ на момент дослідження трупа в морзі, причину смерті, а також умови та місце знаходження трупа, слід вважати, що ймовірна дата смерті може становити біля 1,5-2 доби з моменту дослідження трупа в морзі.

Кров від трупа ОСОБА_13 відноситься до групи О з ізогемаглютинином анти-А і анти-В (ас. 243-248 т.1);

- висновок судово-медичної експертизи № 081-320-2020 від 6 жовтня 2020 року, відповідно до даних якого кров трупа потерпілої гр. ОСОБА_13 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, тобто її організму властивий антиген Н, кров підозрюваного гр. ОСОБА_6 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, тобто його організму властивий антиген Н. На наданих на експертизу шортах (об. №№1,2), вилучених з ванної кімнати під час огляду місця події виявлений антиген Н, що не виключає можливості її походження як окремо від гр.. ОСОБА_13 або гр. ОСОБА_6 , так і від цих обох осіб разом. В об.№3 на шортах, наданих на дослідження кров, методом тонкошарової хроматографії на силуфоні не виявлена (ас. 25-33 т.2);

- висновок судово-медичної експертизи № 081-318-2020 від 6 жовтня 2020 року, згідно з яким встановлено, що кров трупа потерпілої гр. ОСОБА_13 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, тобто її організму властивий антиген Н, кров підозрюваного гр. ОСОБА_6 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, тобто його організму властивий антиген Н. На наданій на експертизу футболці (об. №№1,2,4,5), вилученій з ванної кімнати під час огляду місця події виявлений антиген Н, що не виключає можливості її походження як окремо від гр.. ОСОБА_13 або гр. ОСОБА_6 , так і від цих обох осіб разом. В об.№3 на футболці, наданій на дослідження кров, методом тонкошарової хроматографії на силуфоні не виявлена (ас. 37-41 т.2);

- висновок судово-медичної експертизи № 081-319-2020 від 6 жовтня 2020 року, за змістом якого встановлено, що кров трупа потерпілої гр. ОСОБА_13 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, тобто її організму властивий антиген Н, кров підозрюваного гр. ОСОБА_6 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, тобто його організму властивий антиген Н. На наданій на експертизу футболці (об. №№1-3), вилученій з трупа ОСОБА_13 під час огляду місця події виявлена кров людини. При визначенні групової належності цієї крові виявлені антиген Н та ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, що не виключає можливості її походження як окремо від гр.. ОСОБА_13 або гр. ОСОБА_6 , так і від цих обох осіб разом (ас. 45-48 т.2);

- висновок судово-медичної експертизи № 042/1-941-2020 від 5 листопада 2020 року, відповідно до якого при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_11 та вивченні медичної документації на його ім`я виявлене ушкодження у вигляді різаної рани лівої кисті - описаний при судово-медичному обстеженні рубець є наслідком її загоєння після хірургічного лікування. Характер та відома морфологія виявленого тілесного ушкодження, зазначені обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказане тілесне ушкодження утворилося від дії гострого предмету. Морфологія виявленого тілесного ушкодження у тому числі характер рубця, а також часові дані, наведені в медичній документації, дозволяють вважати спроможними термін їх утворення у строк, вказаний у описовій частині постанови, тобто, 28 червня 2020 року (до 19:38). Є підстави стверджувати, що виявлене тілесне ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менше ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно п.п. 4.6 та 2.3.3 «Правил» (ас. 19-24 т.2);

- висновок комплексної дактилоскопічної експертизи, молекулярно-генетичної експертизи та судово-криміналістичної експертизи дослідження холодної зброї № 10-1828 від 30 жовтня 2020 року, згідно з яким генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на ножі (об`єкти №№ 3,4), збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_13 та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 (ас. 82-98 т.2);

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 29 червня 2020 року, згідно з даними якого, на підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6 та вилучено футболку темно-синього кольору із вставками білого кольору, штани чорного кольору, капці чорного кольору, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_2 (ас. 102-105 т.2);

- постанова слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_27 від 29 червня 2020 року, за змістом якої виявлені та вилучені 29 червня 2020 року під час затримання ОСОБА_6 предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (ас. 106-108 т.2);

- протокол отримання біологічних зразків для експертизи від 29 червня 2020 року, згідно з даними якого у ОСОБА_6 відібрано змив з правої та лівої руки, зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки, відбитки папілярних узорів долонь рук, букального епітелію (ас. 117 т.2);

- протокол отримання біологічних зразків для експертизи від 18 серпня 2020 року, відповідно до даних якого у ОСОБА_6 відібрано зразки крові (ас. 120 т.2);

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 1 липня 2020 року, згідно з даними якого 29 червня 2020 року о 00.35 год. ОСОБА_6 перебував під впливом лікарських речовин седативних та снодійних (бензодіазепіни) (ас. 131 т.2);

- висновок судової-психіатричного експерта № 142 від 20 жовтня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_6 страждає на шизофренію параноїдну, період спостереження - менше року (згідно МКХ-10:F.20.09). За своїм психічним станом він не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. ОСОБА_6 у період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він на даний час підозрюється, на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин не страждав. ОСОБА_6 у період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він на даний час підозрюється, страждав на шизофренію параноїдну період спостереження - менше року (згідно МКХ-10:F.20.09). За своїм психічним станом в той період не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (ас. 162-165 т.2);

- характеристика на ОСОБА_6 , надана в.о. начальника ГУ ДПС у м. Києві ОСОБА_28 , за змістом якої ОСОБА_6 під час роботи у ГУ ДПС у м. Києві характеризувався позитивно, мав постійне прагнення до саморозвитку та самовдосконалення, підтримував дружні взаємовідносини з колективом, за складом характеру скромний, стриманий, урівноважений, ввічливий, спокійний. Був звільнений із займаної посади у зв`язку з переведенням на роботу до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (ас. 139 т.2);

- характеристика ОСОБА_6 , надана Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), відповідно до даних якої ОСОБА_29 мало схильний до контактів з іншими, іноді важкий в спілкуванні, замкнений (ас. 136, 143 т.2);

- лист в.о. директора КНП «КМПНЛ № 3» ОСОБА_30 від 26 квітня 2021 року № 061/203/07/01/379, відповідно до змісту якого за час перебування ОСОБА_6 в КНП «КМПНЛ № 3» суттєвої позитивної динаміки в психічному стані не спостерігається: зберігається порушення мислення, емоційної сфери, критика несформована. Відмічається зменшення актуальності маячних розладів.

Щодо інших наданих сторонами кримінального провадження доказів, досліджених під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони не вказують безпосередньо на вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому діяння та ніяк не характеризують його психічний стан, а тому не впливають на примусовий захід медичного характеру, який до останнього слід застосувати.

Оцінюючи та аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені докази, суд першої інстанції оцінив критично показання потерпілого, надані останнім у судовому засіданні, та уточнень до них, зроблених під час судових дебатів, в частині відсутності у діях ОСОБА_6 спрямованості на спричинення смерті ОСОБА_13 та ОСОБА_11 в силу того, що такі показання та уточнення спростовуються дослідженими в судовому засіданні відеозаписами слідчих експериментів, відеозаписами з бодікамер поліцейського, який здійснював затримання ОСОБА_6 , а також характером та морфологією нанесених ОСОБА_13 тілесних ушкоджень.

Також судом не взято до уваги й доводи захисника ОСОБА_7 на те, що в силу відсутності вольового та інтелектуального критеріїв, дії ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_11 не можуть бути кваліфіковані як замах на умисне вбивство, оскільки сама ситуація, коли ОСОБА_11 активно оборонявся, застосовуючи при цьому підручні засоби, від ОСОБА_6 , що тримав у руці ніж, удар якого націлював у зону тулуба, де розташовані життєво важливі органи людини, заподіявши безпосередньо до цього смерть іншій людині, свідчить саме про спрямованість дій останнього на спричинення смерті ОСОБА_11 .

Окрім того, судом взято до уваги відомості, викладені у висновку судово-психіатричного експерта № 142 від 20 жовтня 2020 року, де визначено необхідність застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, та суд визнав висновок експерта обґрунтованим і переконливим.

Визначаючи вид примусових заходів медичного характеру, суд врахував обставини вчинення і тяжкість вчинених діянь, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_6 , а також ступінь небезпечності останнього для інших осіб, а також лист в.о. директора КНП «КМПНЛ №3» ОСОБА_30 від 26 квітня 2021 року № 061/203/07/01/379, відповідно до якого за час перебування ОСОБА_6 в КНП «КМПНЛ № 3» суттєвої позитивної динаміки в психічному стані не спостерігається: зберігається порушення мислення, емоційної сфери, критика несформована.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з того, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення в стані неосудності, а тому на підставі ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності, суд вважав за необхідне застосувати до останнього, як до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, примусові заходи медичного характеру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте, з урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, доходить висновку про зміну ухвали суду в частині виду примусових заходів медичного характеру.

При цьому колегія суддів вважає непереконливими доводи змінених апеляційних скарг в частині того, що висновок суду про вчинення ОСОБА_6 діянь, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, не ґрунтується на наявних у справі доказах.

Так, дослідженими судом доказами в їх сукупності знайшло своє підтвердження заподіяння ОСОБА_6 . ОСОБА_13 двох ударів ножем в життєво важливі органи, внаслідок яких настала смерть останньої. Окрім того, під час судового розгляду знайшло своє підтвердження здійснення ОСОБА_6 активних дій, спрямованих на нанесення ножем удару в область грудної клітини ОСОБА_11 , однак, не довів суспільно небезпечне діяння до кінця, оскільки ОСОБА_11 , захищаючись, долонею лівої руки зупинив ніж в області лівої частини грудної клітини, внаслідок чого ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої кисті, та, використовуючи підручні предмети, завдав не менше двох ударів по тулубу ОСОБА_6 , чим зупинив останнього, що дало змогу потерпілому залишити місце події для порятунку життя.

Всупереч доводів змінених апеляційних скарг щодо неправильного викладення в оскаржуваній ухвалі показань свідка ОСОБА_12 , останній в судовому засіданні підтвердив про обставини подій, які були повідомлені ОСОБА_6 при затриманні останнього. Більш того, згідно з показаннями свідка, зафіксованими на технічному засобі судового засідання, відповідаючи на запитання як прокурора, так і захисника, свідок наголосив на тому, що ОСОБА_6 вказав про те, що він вбив матір, повідомляв щось про агентів Кремля та говорив нісенітниці. Також свідок наголосив на тому, що, коли вони приїхали з напарником на місце події, ОСОБА_11 вказав, що у нього виник конфлікт з сином та останній на нього напав, після чого він вискочив на балкон, що йому невідомо, що там відбувається, що син може її зарізати.

Щодо доводів апеляційних скарг про те, що на відеозаписах відсутня інформація про те, що ОСОБА_6 повідомив деталі вчиненого діяння, зокрема, інформацію про знаряддя злочину, кількість та локалізацію ударів, що планував також вбити батька, то колегія суддів частково погоджується з такими доводами, оскільки згідно з відеозаписами, зафіксованими на бодікамери поліцейських, дійсно ОСОБА_6 не зазначав локалізацію ударів та те, що планував вбити батька. Разом з тим, відомості про те, що ОСОБА_6 напав на батька, і останній тікав від ОСОБА_6 , зафіксовані на відеозаписі зі слів батька та особи, яка викликала поліцію на прохання ОСОБА_11 .

Таким чином, на переконання колегії суддів, відеозаписи з бодікамер поліцейських підтверджують висновок суду про фіксацію на них інформації про знаряддя злочину, кількість ударів, напад на батька з боку ОСОБА_6 .

Також колегія суддів вважає непереконливими доводи змінених апеляційних скарг про те, що суд безпідставно критично поставився до показань потерпілого ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_6 хаотично махав ножем та взагалі дивився на нього, а не на маму, що потерпілий вказав про те, що хотів забрати ніж, почав зменшувати дистанцію до ОСОБА_6 , який махав ножем, та міг попасти і по ньому, що потерпілий а сам пішов забирати ніж, після чого покинув приміщення, що ОСОБА_6 його не переслідував, а залишився у квартирі, оскільки зазначені обставини спростовуються як даними, зафіксованими на відеозаписі з бодікамери поліцейських, так і даними протоколу та відеозапису слідчого експерименту, проведеного на наступний день після досліджуємих подій.

Під час апеляційного розгляду потерпілий та захисник вказали про те, що на потерпілого при проведенні слідчого експерименту в цей день здійснювався тиск. На запитання, в чому проявлявся тиск на потерпілого, останній вказав, що він це розповідав на наступний день, просидівши з вечора до часу проведення слідчого експерименту в камері, без води, але він вважає, що саме таке перебування у такій ситуації є тиском. Йому також у цей день зранку зашивали рану на руці. Тому потерпілий вважає, що міг щось на придумувати, перебував у шоковому стані та не згодний з цією ситуацією, яка зафіксована на відео. У подальшому під час другого слідчого експерименту він більш детальніше та правдиво розповідав події. При цьому потерпілий вказав про те, що він схопив трубу та захищався.

Оцінюючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано критично віднісся до зміни показань потерпілим в частині дій ОСОБА_6 відносно нього, оскільки показання потерпілого в цій частині спростовуються послідовністю його показань та дій під час слідчого експерименту, звернення на деталі подій, які будь-яка інша особа, яка не перебувала під час цих подій на місці, не могла знати, поведінкою потерпілого, який у вільній формі розповідав, показував, уточнював обставини. Більш того, заяви, скарги або клопотання ні від потерпілого, ні від інших учасників даної слідчої дії, у тому числі, понятих, не надходило, що знайшло своє відображення як на відеозаписі, так і у відповідному протоколі.

При цьому колегія суддів враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі, викладений у постанові від 16 січня 2023 року у даному кримінальному провадженні, згідно з яким відповідно до вимог статей 92, 93, 94 КК та ч. 3 ст. 503, ст. 505, ч. 1 ст. 513 КПК при розгляді кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого в стані неосудності, повинна ґрунтуватись лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, при цьому суд має виходити із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи, з огляду на те, що встановлення будь-якої форми вини у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка такого діяння за наявності до того підстав може здійснюватися із застосуванням ст. 15 КК.

З урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що сукупністю досліджених у справі доказів доведено, що ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

За встановлених обставин висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_6 скоїв суспільно небезпечні діяння у стані неосудності, є правильними з огляду на наявність психічного захворювання, яким він страждав у період інкримінованих йому діянь та страждає в даний час, що позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в період інкримінованих діянь, а також останній не може усвідомлювати свої дії та керувати ними і на сьогоднішній день, тому суд обґрунтовано, відповідно до вимог ч. 2 ст. 513 КПК України, застосував до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційних скарг, з посиланням на те, що ОСОБА_6 за своїм психічним станом в період інкримінованих йому діянь не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, про неправильну юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_6 .

Щодо безпідставності відмови у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення повторної судово-психіатричної експертизи, яка б могла встановити психічний стан ОСОБА_6 після спливу більше, ніж півроку, то колегія суддів приймає до уваги, що з матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час кримінального провадження в суді першої інстанції захисник та законний представник ОСОБА_8 заявляли клопотання про проведення повторної (додаткової) комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_6 від 12 травня 2021 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року у задоволенні зазначеного клопотання законного представника ОСОБА_8 було відмовлено. При цьому суд врахував лист в.о. директора КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 3» від 26 квітня 2021 року № 061/203/07/01/379 ОСОБА_31 про те, що суттєвої позитивної динаміки в психічному стані ОСОБА_6 не спостерігається: зберігається порушення мислення, емоційної сфери, критика не сформована. Відмічається зменшення актуальності маячних розладів.

З урахуванням встановлених обставин колегія суддів вважає, що на період судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не було достатньо підстав для призначення відповідної експертизи.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду кримінального провадження ухвалою Київського апеляційного суду від 5 травня 2023 року, з урахуванням відомостей, наданих стороною захисту щодо психічного стану ОСОБА_6 станом на час апеляційного розгляду, задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 та призначено відносно ОСОБА_6 судову психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України».

За висновком судово-психіатричного експерта № 775 від 28 липня 2023 року у теперішній час ОСОБА_6 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання, а саме: «параноїдної шизофренії, епізодичний тип перебігу, неповна ремісія» (згідно з МКХ-10:F20/04).

У теперішній час ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки хронічного психічного захворювання, а саме: «Параноїдної шизофренії, епізодичний тип перебігу, неповна ремісія» (згідно з МКХ-10: Р20.04). За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Враховуючи клінічний перебіг наявних у підекспертного ОСОБА_6 , 1989 р.н., вищевказаних психічних порушень - останній потребує застосування по відношенню до нього амбулаторної психіатричної допомоги з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь (відповідно до ст. 92 КК України).

Примусові заходи медичного характеру - юридична категорія, тому визначення необхідності їх застосування виходить за межі компетенції судово-психіатричного експерта.

При цьому у мотивувальній частини висновку зазначено про те, що порівняно з психічним станом ОСОБА_6 , встановленого експертами КМЦСПЕ на період 28 червня 2020 року та на час складання висновку судово-психіатричного експерта № 142 (стаціонарний) від 20 жовтня 2020 року з Київського міського центру судово-психіатричної експертизи - на теперішній час стан психічного здоров`я ОСОБА_6 , 1989 року народження, змінився у бік покращення.

З урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів доходить висновку про зміну оскаржуваної ухвали в частині виду застосованих заходів медичного характеру, а саме, що до ОСОБА_6 слід застосувати примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_32 в інтересах особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_6 , підлягають до задоволення частково, а ухвала суду на підставі п. 2 ч. 2 ст. 408 КПК України, підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги зі змінами захисника ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 в інтересах особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині виду застосованих заходів медичного характеру: застосувати до ОСОБА_6 примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3