Справа №592/3320/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/417/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 квітня 2023 року, якою засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИЛА:

До Ковпаківського районного суду м. Суми звернувся засуджений ОСОБА_7 з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно достроково від призначеного вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2022 року за ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 71 КК України покарання.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 квітня 2023 року у задоволенні вказаного клопотання засудженому було відмовлено.

Своє рішення суд вмотивував тим, що обставин, за яких можливо було б дійти висновку, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду, встановлено не було.

Не погодившись з таким судовим рішенням, засуджений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 квітня 2023 року, а справу направити на новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїхвимог апелянт посилається на те, що висновок суду про те, що він не довів своє виправлення та що з таким зверненням він звернувся передчасно, є помилковим.

Апелянт вказує, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом не було враховано те, що на даний час він перебуває у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» і не має змоги працювати, що під час відбування покарання на нього не було накладено жодного стягнення, що він тяжко хворіє, що підтверджується документами, які знаходяться у медичній частині СІЗО.

На думку апелянта, суд, відмовивши йому у задоволенні клопотання, по суті його, фактично не розглянув і не з`ясував обставини, які мають істотне значення, що є порушенням його прав на справедливий суд.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 та його захисника адовката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги засудженого та просив ухвалу суду залишити без зміни, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення може бути застосовано після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Як зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення у межах поданої засудженим ОСОБА_7 апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вищезазначені вимоги Закону було дотримано у повному обсязі.

Так, у поданому до суду клопотанні, засуджений ОСОБА_7 просив про умовно дострокове його звільнення від призначеного покарання, без жодних обґрунтувань, за яких до нього має бути застосовано положення ст. 81 КК України.

Так, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що при розгляді вказаного клопотання, судом було встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2022 року за ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 71 КК України до двох років позбавлення волі.

Початком строку відбування засудженим покарання визначено 20 травня 2022 року, а кінець 20 травня 2024 року.

При цьому, судом було враховано, що злочин, за який засуджено ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким, і за таких обставин, умовно-дострокове звільнення до останнього може бути застосовано після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом.

Проте, судом не було встановлено обставин, які б свідчили про постійну свідому участь ОСОБА_7 у суспільно корисній праці, систематичне ним виконання і перевиконання виробничих завдань, внесення раціоналізаторських пропозицій, винахідницькі відкриття, що останній сумлінно та якісно виконує трудові обов`язки і доручену роботу, прагне до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації, що б вказувало на його виправлення та перевиховання.

Саме за наявності того, що належна поведінка засудженого та ставлення до праці, мали ситуативних характер, і відбувались не у весь період перебування ОСОБА_7 в установі відбування покарання, а безпосередньо передували розгляду поданого останнім клопотання про умовно дострокове звільнення його від відбування покарання, суд і визнав таке звернення передчасним, та відмовив у його задоволенні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

При цьому, доводами апелянта правильність такого висновку жодним чином не спростовано, оскільки посилання останнього на те, що на даний час він перебуває у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» і не має змоги працювати, що під час відбування покарання на нього не було накладено жодного стягнення, що він тяжко хворіє, у даному випадку не є безумовною підставою для задоволення поданого ним клопотання.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Кримінальним кодексом України встановлено право засуджених на умовно-дострокове звільнення та чітко визначено умови, за яких виникає таке право, і у даному випадку відсутні докази для підтвердження факту того, що ОСОБА_7 саме сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, як і відсутні докази на спростовування висновку суду про те, що таке його звільнення на даний час є передчасним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість застосування до ОСОБА_7 ст. 81 КК України, а доводами останнього не підтверджено наявність правових підстав, передбачених законом, для застосування до нього умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючисьст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми 28 квітня 2023 року, якою засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4