Справа № 357/8019/23
У Х В А Л А

12.10.2023 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження № 0000226, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Скадовськ Херсонської області, громадянина України, з вищю освітою, одруженого, утриманців не має, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч. 3, 28 ч. 3, 317 ч. 2, 311 ч. 3, 313 ч. 3, 263 ч. 1, 28 ч. 3, 306 ч. 1 КК України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Київ, громадянки України, із вищою освітою, одруженої, утриманців не має, процюючої на посалі адміністратора у фітнес клубі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Володимир-Волинський, Волинської області, громадянина України, середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , працюючого в ТОВ «БЕКО Україна» на посаді промоутера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Скадовськ Херсонської області, громадянина України,із середньою технічною освітою, одруженого, офіційно працевлаштованого в ПрАТ «Київводоканал» електромонтером, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , судимого 28.02.2023 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч. 3, 28 ч. 3, 317 ч. 2, 311 ч. 3, 313 ч. 3, 28 ч. 3, 306 ч. 1 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_4 та її захисник - адвокат ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_12 , обвнувачений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_13 ,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області під головуванням судді ОСОБА_14 , перебувало кримінальне провадження № 0000226, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч. 3, 28 ч. 3, 317 ч. 2, 311 ч. 3, 313 ч. 3, 263 ч. 1, 28 ч. 3, 306 ч. 1 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч. 3, 28 ч. 3, 317 ч. 2, 311 ч. 3, 313 ч. 3, 28 ч. 3, 306 ч. 1 КК України.

26.09.2023 у зв`язку із прийняттям Вищою радою правосуддя заяви судді ОСОБА_14 про відставку, останній був звільнений, внаслідок чого по цьому кримінальному провадженню було здійснено заміну судді та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2023 у кримінальне провадження було визначено нового головуючого суддю - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 04.10.2023 у кримінальному провадженні було призначено судове засідання для виконання вимог ч. 2 ст. 319 КПК України, а саме для вирішення питання про доцільність розпочинати судовий розгляд спочатку по вказаному кримінальному провадженню.

Після виконання судом вимог ст. 219 КПК України судом було постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про необхідність розпочати судовий розгляд з початку, а саме з підготовчого судового засідання та здійснювати повторно всі процесуальні дії, які здійснювались під час судового розгляду до заміни судді.

Прокурор в ході підготовчого судового засідання вважав, що обвинувальний акт підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки складений відповідно до вимог КПК, підсудний Білоцерківському міськрайонному суду Київської області, підстав для його поверення не має, підстави для закриття кримінального провадженя відсутні.

Окрім того, прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотаня про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту. При цьому прокурор посилається на продовження існування ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та на неможливість інших, більш м`яких запобіжних заходів забезпечити процесуальну поведінку обвинувачених.

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - перехоуватися від суду, обгрутовує тим, що обвинувачені можуть ухилятися від суду оскільки злочини, які їм інкримінують є тяжкими та особливо тяжким та передбачають покарання у виді позбавлення волі строком від 9-ти до 12-ти років, з конфіскацією майна, та будучи обізнаними про покарання, що їм загрожує з метою його уникнення можуть переховуватися від суду, не мають на утриманні малолітніх дітей, недієздатних чи осіб похилого віку, непрацюючі, тобто не мають стійких соціальних зв`язків, ведуть антигромадський спосіб життя.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, обгрунтовує тим, що обвинувачені володіють інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних, даних свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні покази стосовно них, у зв`язку з чим останні, перебуваючи на волі, матимуть можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів.

Окрім цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не мають джерела заробітку, а збут наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинявся усіма обвинуваченими з метою неправомірного отримання грошових коштів, таким чином вважає, що обрання запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою призведе до вчинення останніми інших кримінальних правопорушень з метою особистого збагачення, що свідчить про високу вірогідність виникнення ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиції сторін.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні суддею одноособово та не заперечував щодо продовження стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьму вказав, що визнає свою вину та готовий нести покарання. Просить обрати стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_10 висловив позицію про можливість призначити справу до судового розгляду, заперечив проти задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив обрати стосовно його підзахисного більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачена ОСОБА_4 не заперечувала проти призначення кримінального провадження до судового розгляду суддею одноособово. Просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_11 висловився про можливість призначення справи до судового розгляду. З приводу клопотання прокурора вказав на те, що останнім не доведено існування ризиків та того, що більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої. Просить змінити стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт із покладенням певних обов`язків, визначити розмір застави. Вказав на те, що під час обшуку в квартирі ОСОБА_4 було нанесено тілесні ушкодження, тому вона потребує медичного втручання через наявні у неї протягом тривалого часу поставлені брекети, гіпс на щелепі. Також зазначив, що ОСОБА_4 має матір яка має 2 групу інвалідності, бабусю похилого віку, які потребують її догляду, батько та брат померли, а інших родичів вона не має. Крім того, під час досудового розслідування вона визнавала свою винуватість у вчинені злочинів, співпрацювала зі слідством.

Обвинувачений ОСОБА_5 вважав за можливе призначити справу до судового розгляду у судовому засіданні суддею одноособово. З приводу клопотання прокурора зазначив про те, що він не ухилявся від органу досудового розслідування, завжди був на зв`язку та наразі не має наміру ухилятися від суду. Він на момент затримання був працевлаштований, має двох неповнолітніх дітей, тому просить змінити запобіжний захід на домашній арешт та надати можливість працювати і утримувати дітей. Наміру спливати на свідків у нього також немає. Просить змінити запобіжнийи захід у виді тримання під вартою на домашній арешт стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_12 не заперечував проти призначення справи до судового розгляду. З приводу клопотання прокурора зазначив, що наведені у клопотанні ризики прокурора є голослівними, не підтверджені жодними доказами, тому просив змінити запобіжний захід стосовно ОСОБА_15 із тримання під вартою на домашній арешт із покладенням певних обов`язків, посилаючись на те, що він раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, має місце проживання, до затримання був працевлаштованим та активно займався волонтерською діяльністю.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_13 не заперечували проти призначення справи до судового розгляду суддею одноособово. Поряд з тим, просили змінити домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово на домашній арешт у нічний час, з метою надання можливості обвинуваченому працювати. Просив пом`якшити запобіжний захід стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 .

Мотиви суду.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд дійшов наступного висновку.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.4-8, 10 ч.1 або ч.2 ст. 284 КПК України, не встановлено.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Суттєвих порушень вимог КПК України при складанні обвинувального акта, які б перешкоджали призначенню даного обвинувального акту до судового розгляду не виявлено.

Підстави для повернення обвинувального акту відсутні.

Кримінальне провадження підсудне Білоцерківському міськрайонному суду Київської області згідно правил підсудності, передбачених ст. 32 та 33 КПК України.

За таких обставин суд, вислухавши думку учасників підготовчого провадження щодо можливості призначення судового розгляду, враховуючи, що відсутні підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 ст. 314 КПК України, вважає за необхідне призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, що надійшов до суду.

З метою підготовки справи до судового розгляду, відповідно до ч. 2 ст. 315 КПК України, судом визначено дату та місце проведення судового розгляду, визначено склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді з боку обвинувачення, захисту. Також визначено, що судовий розгляд з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити у відкритому судовому засіданні, судом одноособово, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні. Клопотань про розгляд кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів від жодного з обвинувачених не поступило.

Відповідно до ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду, який має бути призначений не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.

Вирішуючи заявлені прокурором клопотання про продовження стосовно обвинувачених запобіжного заходу, суд з огляду на думку учасників та вимоги чинного кримінального процесуального закону, зазначає таке.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Виходячи з вимог статей 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний-обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Зі змісту ст. 194 КПК України слідує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд повинен встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як щодо раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Питання продовження запобіжних заходів до обвинувачених вирішується на стадії судового провадження, а відтак, на даній стадії суд позбавлений можливості робити будь-який висновок щодо обґрунтованості підозри, оскільки з моменту находження обвинувального акта до суду змінюється процесуальний статус підозрюваної особи на обвинуваченого (ч.1, ч. 2 ст. 42 КПК України), і вказаній особі висувається обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні, надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті.

З огляду на викладене, суд на даній стадії судового розгляду позбавлений можливості робити висновок щодо обґрунтованості підозри або висунутого обвинувачення шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років.

На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих кримінальних правопорушень. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинувачених до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо них запобіжних заходів.

Наявність ризиків та їх обгрунтованість.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час перевірки наявності ризиків у кримінальному провадженні суд вважає переконливими та погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на таке.

Так, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Отже, тяжкість інкримінованих правопорушень та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавленні волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених до втечі.

Враховуючи ці обставини у сукупності із особами обвинувачених та характером кримінальних правопорушень у вчиненні яких вони обвинувачуються, суд дійшов висновку про існування ризику того, що остані можуть переховуватися від суду.

Також прокурором в судовому засіданні доведено ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачені з метою ухилення від покарання чи спотворення об`єктивної картини можуть впливати на свідків, - умовлянням, підкупом чи погрозами примушуючи їх змінити свідчення та приховати вчинення кримінального правопорушення.

При цьому суд враховує встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до чч. 1, 2 статті 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Отже, ознайомившись з матеріалами досудового розслідування обвинувачені володіють інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних, даних свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні покази стосовно них, у зв`язку з чим остані можуть безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів.

Оскільки обвинувачені вчиняли збут наркотичних засобів з метою отримання прибутку, то суд вважає переконливим і ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачуються, з метою особистого збагачення у подальшому.

Отже, судом встановлено наявність реальних ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які і на даний час не зменшились, а продовжують існувати.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Сторона обвинувачення посилається на неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу з огляду на наявність високого ступеню встановлених ризиків та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи.

Суд зазначає, що метою застосування запобіжного заходу, в тому числі й такого виняткового, як тримання під вартою, відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім того, при виборі між кількома запобіжними заходами, слід перевірити чи можуть більш м`які запобіжні заходи, запобігти ризикам, існування яких доведено прокурором.

За змістом ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється.

У відповідності до п. 4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

На час розгляду порушеного у клопотанні питання стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 суддею встановлені та враховуються такі відомості про його особу: він одружений, утриманців не має, непрацюючий, тобто не має офіційного джерела доходу, має місце реєстрації та місце проживання, раніше не судимий.

Про особу ОСОБА_5 встановлено та враховано судом, що він раніше не судимий, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є волонтером Благодійної організації «Благодійний фонд «Остання надія». Зі слів обвинуваченого він на момент затримання працював на посаді промоутера в ТОВ «БЕКО Україна», однак як вбачається із довідки, виданої мерчендайзером товариства ОСОБА_5 з 29.05.2023 по 06.06.2023 лише проходив стажування на посаду промоутера. Вказане свідчить про те, що останній на момент затримання не був працевлаштованим та не мав постійного стабільного джерела доходу.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема, ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , їх особу (кожного окремо), соціальні зв`язки, вік та стан здоров`я, майновий стан, суд приходить до обґрунтованого висновку про високий ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинувачених, спрямованих на ухилення від суду, незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому звинувачуються.

Суд зазначає, що встановлені обставини про особу обвинувачених, їх соціальні зв`язки, в світлі наведених вище фактичних даних не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені ризики до маловірогідності чи до їх виключення.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи зібрані в сукупності докази, суд вважає, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення встановлених ризиків та належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а тому наразі є достатні підстави для продовження строку тримання під вартою. Непродовження застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи застосування більш м`якого запобіжного заходу перешкодить завданням кримінального судочинства, встановленню істини у справі та прийняття остаточного кінцевого рішення у провадженні у розумні строки. Адже, на переконання суду, саме такий запобіжний захід, забезпечить виконання обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_5 покладених на них процесуальних обов`язків та в повній мірі забезпечить запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Документів, які свідчать про неможливість утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 під вартою, суду не надано.

За викладених обставин, доводи захисника про необгрунтованість заявлених прокурором ризиків та наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту у визначений період доби стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Суд відхиляє доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_12 про те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має місце роботи та місце проживання, тобто має міцні соціальні зв`язки та співпацює з Благодійною організацією «Благодійний фонд «Остання надія», активно займаючись волонтерською діяльністю, що свідчить про можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, та зазначає, що вказане не спростовує і не зменшує встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованих йому злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

З приводу того, що обвинувачений ОСОБА_5 після отримання підозри 26.05.2023 кожен раз з`являвся за викликом до слідчого та слідчого судді, що вказує на те, що він не збирався та не збирається уникати кримінальної відповідальності, суд зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У даному кримінальному провадженні вказані обставини судом встановлені, а тому приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

В даному конкретному випадку, продовження строку тримання під вартою виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, то на підставі п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 не буде достатнім для запобігання встановленим ризикам у кримінальному провадженні, суд враховує таке.

Тримання під вартою у відповідності до пункту 1(с) статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети. (Рішення: «Ladent v. Poland», n. 55660; «Ambruszkiewicz v. Poland», n.n. 29-33661; «Хайредінов проти України», n. 28).

Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи. (Рішення: «X. v. Finland», n. 151).

При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 раніше не судима, на момент затримання була офіційно працевлаштована на посаді адміністратора у фітнес клубі «Малібу», а також має неофіційний прибуток, надаючи послуги з догляду за дітьми як няня-вихователь, має місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, заміжня, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, однак має матір, яка є особою з ІІ групою інвалідності та бабусю похилого віку, яка потеребує стороннього догляду, оскільки інших родичів не має.

Також судом враховано вік та стан здоров`я обвинуваченої. Так, відповідно до наданих стороною захисту відомостей, встановлено, що слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000106 від 21.02.2023 за ознаками кримінального проваопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України за фактом завдання працівниками поліції тілесних ушкоджень ОСОБА_4 під час проведення обшуку квартири. У зв`язку із вказаними подіями лютому 2023 ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у лікаря ортодонта, де їй було надано допомогу у вигляді шинування зубного ряду за допомогою раніше встановленої брикер системи та тимчасових ретенційних апаратів. На даний час необхідність у використанні шинування відпала і його його потрібно терміново знімати, щоб не завдати шкоди щелепі та стану зубів. Зі слів обвинуваченої вона відчуває дискомфорт та постійні болі у щелепі, через що вона себе погано почуває та не може говорити, однак неодноразові її зверення до медичної частини ДУ «Київський слідчий ізолятор» проігноровано.

Заслуговує на увагу також і процесуальна поведінка обвинуваваченої під час досудового розслідування у даному примінальному провадженні, а саме: вживала заходів для сприяння/пришвидшення розкриття кримінальних правопорушень та співпрацювала з органом досудового розслідування.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , особу обвинуваченої, зокрема її вік, стан здоров`я, наявність у неї певних соціальних зв`язків, відсутність судимостей, її характеристику з місця проживання, суд приходить до обґрунтованого висновку про невисокий ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинуваченої, спрямованих на ухилення від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження тих, у яких обвинувачується.

Таким чином, ризик, які встановленні судом хоча і продовжують існувати, оцінюючи в сукупності усі обставини, проте, з огляду на їх невисокий ступінь, суд вважає що на даному етапі кримінального провадження відсутні беззаперечні підстави для продовження застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Частиною 4 ст. 194 КПК України встановлено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи, що прокурором не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, слідчий суддя, приходить до висновку про наявність підстав для обрання стосовно підозрюваної запобіжного заходу у виді виді домашнього арешту у визначений період доби із покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вказаний запобіжний захід, на переконання суду, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_4 та буде достатнім, щоб запобігти встановленим ризикам.

З огляду на встановлення судом ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не змешилися та продовжують існувати, підлягає задовленню клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 просив пом`якшити умови запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово та замінити на домашній арешт у нічний час.

Прокурор у кримінальному провадженні пояснив, що слідчим суддею стосовно останнього було обрано запобіжний захід у виді саме у домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час. Але у подальшому, під час уже судового розгляду стосовно овинуваченого було обрано саме цілодобовий домашній арешт. За викладеного, прокурор висловив свою позицію про те, що сторона обвинувачення не заперечує щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово.

Враховуючи думку сторони обвинувачення, та обставину того, що обвинувачений ОСОБА_8 офіційно працевлаштований, зі слів задля виконання умов домашнього арешту що полягає у забороні залишати житло цілодобово, перебуває у відпустці за власний рахунок, суд вважає за можливе пом`якшити умови запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з метою надання можливості обвинуваченому працювати та самостійно заробляти на життя, заборонивши залишати житло за новим місцем проживання: АДРЕСА_6 , у період часу з 23:00 год до 06:00 год наступного дня, із покладенням обов`язків, які були визначені попередньою ухвалою суду: прибувати за першою вимогою до суду; повідомляти суд про зміну місця проживання, роботи.

Даний режим запобіжного заходу на переконання суду зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

На підставі ч. 3 ст. 202 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обвинувачену ОСОБА_4 слід негайно звільнити з-під варти та зобов`язати прибути до місця свого проживання.

Керуючись статтями 131-132, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 199, 314-316, 369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по кримінальному № 0000226, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч. 3, 28 ч. 3, 317 ч. 2, 311 ч. 3, 313 ч. 3, 263 ч. 1, 28 ч. 3, 306 ч. 1 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч. 3, 28 ч. 3, 317 ч. 2, 311 ч. 3, 313 ч. 3, 28 ч. 3, 306 ч. 1 КК України, одноособово суддею у відкритому судовому засіданні в приміщенні в Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на 14-00 год. 19.10.2023.

Про день, час та місце судового засідання повідомити учасників кримінального провадження.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України на 60 днів, тобто до 10.12.2023 включно, без визначення розміру застави.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України на 60 днів, тобто до 10.12.2023 включно, без визначення розміру застави.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , раніше обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 , у період часу з 23:00 год до 06:00 год наступного дня, із покладенням обов`язків: прибувати за першою вимогою до суду; повідомляти суд про зміну місця проживання, роботи, строком на два місяці, тобто до 12.12.2023.

Змінити раніше обраний стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_7 , у період часу з 23:00 год до 06:00 год наступного дня, із покладенням обов`язків: прибувати за першою вимогою до суду; повідомляти суд про зміну місця проживання, роботи; не відлучатись за межі м. Києва та Київської області, утриматись від спілкування зі свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні, строком на два місяці, тобто до 12.12.2023.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 202 КПК України обвинувачену ОСОБА_4 негайно звільнити з-під варти та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на них обов`язків, до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_4 покласти на органи внутрішніх справ за місцем проживання обвинувачених

Копію ухвали для виконання направити начальнику ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України та начальнику ІТТ №1 ГУ НП в Київській області.

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення, а обвинуваченими з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошений 16.10.2023 о 08-30 год.

Суддя ОСОБА_16