ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 953/ 2742 /23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1854/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження тримання під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самої обвинуваченої та її захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від « 17 » 11 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, № 0002979 від 23.09.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Сулигівка Ізюмського району Харківської області, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, ФО-П з 01.01.2023 року, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, яка має на утриманні малолітню дитину, 2013 року народження,, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

Обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 15.01.2023 року, включно, без визначення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та обрати обвинуваченій запобіжний захід у виді домашнього арешту, посилаючись на аналогічну справу, в якій обвинуваченій було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на окупацію м. Ізюм до квітня 2022 року та вимушеність деяких громадян під час окупації виконувати певні громадські обов`язки. На думку захисника, поміщення представників окупованого населення під варту, без врахування жахливих умов окупації та примусу, є грубим порушенням стандартів прав людини на яких неодноразово наголошував ЄСПЛ. Як зазначає захисник, у справі мається досудова доповідь, за результатами якої, ОСОБА_6 може бути виправлена без реального позбавлення волі. Крім того, як вказує захисник, шість з десяти свідків дали показання про те, що ОСОБА_6 не вчинювала дії, які викладені прокурором в обвинувальному акті. Серед них була і свідок ОСОБА_8 , яка також підозрювалась в тих самих діях, які інкриміновані ОСОБА_6 , проте, суд їй обрав запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту, що на думку захисника, свідчить про вибірковість, яка на його думку є порушенням права на справедливий суд.

Захисник просить врахувати, що обвинувачена має двох дітей, один з яких неповнолітній. Раніше не судима і має міцні соціальні зв`язки. Її рідні є хворими та залежними від неї. Також вона має хвору матір, яка опікується наразі внуками, під час тримання їх матері в СІЗО. Брат ОСОБА_6 хворий на тяжку форму цукрового діабету та не може самостійно себе обходити і допомагати родині.

Родина не має змогу покинути м. Ізюм, та не покинула його раніше, під час окупації, оскільки не було такого бажання. ОСОБА_6 була під примусом, але вона співпрацювала зі слідством та надала правдиві показання, у тому числі і з викриттям інших осіб, які дійсно причетні до добровільної співпраці з агресором. На думку захисника, обвинувачена заради дітей не може переховуватись від слідства, адже це може негативно позначитися на долі її дітей. А тому, захисник вважає, що вона повинна відбувати домашній арешт, чекаючи вироку. Ризики, на думку захисника, не підтверджені нічим, крім слів, недоведені стороною обвинувачення,а судом проігноровано факт наявності у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків. На думку захисника, сама ступінь тяжкості інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це не відповідає практиці ЄСПЛ і є виключним запобіжним заходом, а зазначені ризики, щодо переховування підозрюваної та перешкоджання іншим чином досудовому розслідуванню не підтверджені жодним належним доказом. Весь час під час проведення першочергових та інших слідчих дій, обвинувачена не переховувалася, не чинила опір та надавала свідчення з приводу підозри відносно неї. Крім того, вона є раніше не судимою, має міцні соціальні зв`язки. Доказів, що обвинувачена скоїть дії, направлені на переховування, в матеріалах справи, на думку захисника, відсутні.

Захисник вважає, що ризик впливу на свідків відсутній, адже обвинувачена ні з ким зі свідків не спілкується. Крім того, стороною обвинувачення не встановлено будь-яких осіб, які б могли підтвердити версію обвинувачення, а станом на 19.10.2023 року, всі свідки обвинувачення вже допитані.

Ризик того, що обвинувачена може скоїти новий злочин спростовується, на думку захисника, тим, що вона жодного разу не притягувалась до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, захисник вважає, що достатнім стримуючим заходом для обвинуваченої буде цілодобовий домашній арешт, з огляду на відомості щодо особи обвинуваченої, її поведінку і беручи до уваги практику ЄСПЛ.

Посилаючись на практику ЄСПЛ, а також на те, що в аналогічних ситуаціях суд обирав запобіжні заходи у виді домашнього арешту, захисник просить ухвалу суду скасувати, а в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор, обвинувачена та її захисник в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора, обвинуваченої та її захисника, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що відповідає вимогам ст.401 КПК України, оскільки апеляційна скарга захисника обвинуваченого не стосується погіршення його становища.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що до Київського районного суду м. Харкова для розгляду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002979 від 23.09.2022 рокуза обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.111-1 КК України, а саме у скоєнні злочину проти основ національної безпеки України у період воєнного стану в України (колабораційна діяльність - вчинення дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що, під час воєнного стану, який діє по всій території України з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, ОСОБА_6 вчинила дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у навчальному закладі, який був створений окупаційною владою та який остання очолила добровільно згідно обвинувального акту.

У період тимчасової окупації м. Ізюм, окупаційною адміністрацією рф всупереч законам України, було прийнято рішення про впровадження стандартів освіти рф. Не пізніше 02.07.2022 року, більш точний час не встановлено, окупаційною владою було створено заклад освіти під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на основі приміщень та матеріальних цінностей КЗ «Ізюмський ліцей №6» Ізюмської ради Харківської області за адресою м. Ізюм, вул. 24-го серпня, 32, з вивченням державної мови рф в рамках освітніх програм, що мають державну акредитацію та здійснюються відповідно до федеральних державних стандартів, освітніх стандартів, на державній мові рф, з вивченням відповідних учбових предметів.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 , будучи громадянкою України, 13.08.2022 року надала добровільну згоду на зайняття посади директора у вищевказаному створеному окупаційною владою закладі освіти, шляхом направлення відповідної заяви до окупаційної адміністрації. В подальшому, 13.08.2022 року, ОСОБА_6 була призначена на посаду директора вказаного закладу освіти на підставі наказу №85-к від 13.08.2022, виданого «начальником отдела образования военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области» ОСОБА_9 , із строком вступу на посаду з 15.08.2022 року., здійснюючи з 15.08.2022 набір педагогічного складу до вищеназваного навчального закладу, укладенням з останніми трудових договорів та видання наказів щодо їх призначення, здійснювала проведення нарад з педагогічним складом з організації навчального процесу, а також надавала деяким педагогічним працівникам пропозиції щодо проходження курсів підготовки кваліфікації на території рф. Надалі, ОСОБА_6 з 15.08.2022 по вересень 2022 року надавала вказівки щодо вилучення державних символів України з будівлі вказаного закладу освіти, здійснювала організацію вилучення з подальшого навчального процесу підручників, за стандартом МОС України, здійснюючи підготовку до впровадження у освітній процес підручників держави агресора, а також надала вказівку підлеглому педагогічному складу щодо здійснення навчального процесу у вказаному закладі освіти на російській мові.

20.02.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 111-1 КК України, а 10.04.2023 їй повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.03. 2023 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який 18.04.2023 року продовжено до 16.06.2023 року, в подальшому запобіжний захід було неодноразово продовжено.

17.11.2023 року прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , посилаючись на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також те, що наразі існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор просив суд продовжити відносно обвинуваченої раніше обранмй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення застави, посилаючись на ч.4 ст. 183 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, вважав неможливим для запобігання вказаним ризикам.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даної обвинуваченої, суд врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.111-1 КК України, а також особу обвинуваченої. З урахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення, які вказано в обвинувальному акті, зокрема, того, що воно мало місце під час воєнного стану, який діє по всій території України з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, а також того, що ОСОБА_6 обвинувачується в колабораційній діяльності, а саме у вчиненні дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у навчальному закладі, який був створений окупаційною владою, та який остання очолила добровільно згідно обвинувального акту, суд дійшов висновку, що у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а також у збереженні життів громадян України, військовослужбовців та інших осіб, які перебувають в Україні, оскільки остання своїми діями фактично підтримувала окупаційну владу та представників держави агресора.

Суд вважав, що внаслідок суспільної небезпечності таких дій, під час воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Також суд вважав, що існують достатні підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваної на недопитаних в суді свідків, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення і ті обставини, що свідки є жителями м. Ізюм, працівниками одного закладу освіти, який очолювала обвинувачена. оскільки ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Наявність ризику продовження вчинення кримінального правопорушення, суд обґрунтовував тим, що обвинувачена є педагогічним працівником, офіційних джерел доходу немає, та враховуючи обставини інкримінованих правопорушень, може виїхати на непідконтрольну територію та продовжити вчинення злочинів щодо пропаганди у закладах освіти, і всі ці обставини в сукупності, свідчать про наявність даного ризику.

Суд вважав, що наявність та продовження визначених ризиків була встановлена під час досудового розслідування та судового розгляду, а також підтверджена судом апеляційної інстанції під час перегляду ухвали слідчого судді та суду, а станом на теперішній час достовірних даних на підтвердження того, що ці встановлені ризики зменшились або зникли під час судового засідання, суду стороною захисту або обвинувачення не надано.

У зв`язку з вищевикладеним, суд обґрунтовано дійшов висновку, що у зв`язку з існуванням даних ризиків та з метою їх запобігання, а також для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, з урахуванням сукупності обставин, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченій в разі визнання винуватою у кримінальному правопорушення, у вчиненні яких вона обвинувачується, з урахуванням суспільної небезпеки інкримінованого, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

При цьому, судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Посилання адвоката на висновок відділу пробації, суд визнав необґрунтованим, оскільки відділом пробації вирішувалось питання про можливість виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк, і даний висновок не може використовуватись як доказ винуватості, а тому, суд зазначив, що питання щодо врахування або неврахування висновків даної досудової доповіді буде вирішено судом під час ухвалення остаточного рішення по справі.

При наявності вивчених судом всіх наданих даних щодо особи ОСОБА_6 , суд зазначив, що всі позитивні дані по особистості обвинуваченої не зменшують ризики, визначені судом , а даних щодо неможливості перебування обвинуваченої за станом здоров`я або за інших обставин в умовах тримання під вартою, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності на даній стадії судового провадженні підстав для зміни запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченої.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченою переховуватися від суду або вчинити інший злочин, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нею злочину у співпраці з окупаційною владою, а саме, проти основ національної безпеки України, що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад. під час дії воєнного стану, що, з урахуванням розміру покарання, яке їй може бути призначене, в разі визнання винуватості, може свідчити про те, що обвинувачена може переховуватись від суду. При цьому, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що з урахуванням відомостей і конкретних обставин вчинення злочину, який їй інкримінується, виходячи зі змісту формулювання обвинувачення, зокрема обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, характеру дій, вчинених обвинуваченою, існує можливість ОСОБА_6 вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обґрунтованість обвинувачення підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченій, а саме того, що вона обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які передбачають державну безпеку, обороноздатність, незалежність держави, її конституційний лад.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої, погоджується і колегія суддів.

Твердження в апеляційній скарзі щодо наявності у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків та дітей, в даному випадку, не мінімізують наявність вказаних ризиків, до того ж, ці обставини існували на час здійснення обвинуваченою інкримінованих їй дій і не стали стримуючим фактором від вчинення таких дій.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої з приводу недоведеності пред`явленого обвинувачення об`єктивними відомостями не підтверджені. Питання щодо винуватості або невинуватості на цьому етапі провадження судом не вирішуються, оскільки такі питання підлягають оцінці судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. В даному випадку, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать про обґрунтованість підозри та висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання її причетності до вчинення інкримінованих їй дій.

Посилання на обрання іншим обвинуваченим в аналогічних справах запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в кожному окремому випадку, суд приймає рішення щодо підстав обрання того чи іншого запобіжного заходу, керуючись ст.94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного судового рішення.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченої та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченої.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 11 2023 року про продовження щодо обвинуваченої за ч.3 ст. 111-1 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 15 01 2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3