Номер провадження: 11-п/813/616/23
Справа № 496/6257/23
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

01.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_5 про відвід суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від розгляду клопотання про направлення до іншого суду матеріалів кримінального провадженні №0000603 від 05.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а також заявлені суддями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 самовідводи,

встановив:

в Біляївському районному суді Одеської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000603 від 05.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (єдиний унікальний номер справи №496/6257/23).

30.10.2023 року захисник ОСОБА_5 звернулась до апеляційного суду із клопотанням про направлення вказаного кримінального провадження з Біляївського районному суді Одеської області до Приморського районного суду м. Одеси, посилаючись на те, що обвинувачена, її захисник та більшість свідків, проживають на території м. Одеси під юрисдикцією Приморського районного суду м. Одеси.

Захисник також зазначає, що відвідування Біляївського районного суду Одеської області шляхом поїздок на автобусному транспорті становить загрозу для життя учасників процесу, з огляду відсутність укриття по маршруту транспортного сполучення, який складає 51 км від м. Одеси, а також наявністю великої кількості дорожніх перешкод обумовлених умовами воєнного часу.

Прокурор, будучи повідомленим про дату та час судового засідання, у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

До початку апеляційного розгляду захисником ОСОБА_5 заявила відвід суддям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який мотивований наступними доводами.

Захисник посилається на те, що 22.09.2023 року колегією суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_2 , судді-учасники колегії суддів: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , розглянуто та відмовлено у задоволенні клопотання захисника про передачу до іншого суду матеріалів кримінального провадженні №0000603 від 05.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. При цьому, захисник посилається на те, що суддею ОСОБА_2 не було забезпечено сторону захисту правом на висловлення своєї позиції щодо клопотання, зокрема було обмежено у праві надання пояснень щодо заявленого клопотання та необхідності передачі справи саме до Приморського районного суду м. Одеси.

Крім того, суддями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлені самовідводи від розгляду клопотання сторони захисту, з мотивів того, що судді приймали участь в розгляді аналогічного клопотання захисника, в задоволенні якого було відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка підтримала заявлений відвід суддям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; обговоривши доводи заявлених самовідводів, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Вирішення питань щодо відводів регулюється §6 Глави 3 КПК України (далі - КПК).

Статтею 75 КПК визначено вичерпний перелік обставин, що виключають участь судді у кримінальному провадженні.

Випадки недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні закріплені в статті 76 КПК.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що безсторонність (неупередженість) суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Мироненко і Мартенко проти України»).

Проте між суб`єктивною та об 'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надає вимога об`єктивної безсторонності (рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Забезпечення достатніх гарантій виключення будь-яких обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді досягається, у тому числі, шляхом вирішення відводів.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява №33949/02).

Заявлений захисником відвід суддям: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнається колегією суддів необґрунтованим, оскільки сторона захисту не навела переконливих доводів щодо упередженості суддів під час розгляду першого клопотання сторони захисту про передачу кримінального провадження на розгляд до іншого суду, які б свідчили про наявність підстав для задоволення вказаного відводу в розумінні положень ст. 75 КПК.

Що стосується мотивів заявлених суддями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 самовідводів, з мотивів того, що вони приймали участь у розгляді аналогічного клопотання захисника, колегія суддів зазначає наступне.

Аналіз положень ст.75 КПК вказує на те, що законодавцем встановлено підстави які виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні, зокрема за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.75 КПК слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості .

Колегія суддів враховує, що 22.09.2023 року, ухвалою Одеського апеляційного суду (склад колегії суддів: головуючий - суддя ОСОБА_2 , судді-учасники: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ), відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про направлення кримінального провадженні №0000603 від 05.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України з Біляївського районного суду Одеської області для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси.

Разом з тим, враховуючи той факт, що захисником подано повторне клопотання, яке мотивоване аналогічними доводами щодо існування підстав для передачі вказаного кримінального провадження на розгляд іншого суду, а у захисника ОСОБА_5 існують сумніви щодо неупередженості та безсторонності суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , апеляційний суд не повинен переконувати захисника щодо відсутності упередженості та безсторонності суддів в розгляді її клопотання.

Водночас колегія суддів вважає, що у разі подальшої участі суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розгляді поданого клопотання, у сторін провадження або сторонніх спостерігачів, незважаючи на результати такого розгляду, можуть виникнути сумніви в неупередженості суддів при прийнятті рішення, оскільки в ухвалі Одеського апеляційного суду від 22.09.2023 року, судді ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже висловили свою правову позицію щодо необґрунтованості доводів сторони захисту про існування передбачених процесуальним законом підстав для передачі до іншого суду вказаного кримінального провадження.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про неможливість переконати захисника, з урахуванням її фактичного небажання усвідомити та прийняти процесуальний порядок розгляду поданого нею клопотання у відповідності до положень КПК, у відсутності неупередженості та безсторонності суддів.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи повторного клопотання захисника про передачу даного кримінального провадження до іншого суду, є аналогічними доводами первинного клопотання.

Даний факт, на думку колегії суддів, унеможливлює участь судді ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розгляді повторного клопотання сторони захисту, оскільки вказані судді переконані в законності та обґрунтованості ухвали Одеського апеляційного суду від 22.09.2023 року, а тому повторна їх участь в розгляді аналогічного питання щодо руху кримінального провадження (в контексті положень ст.34 КПК), може створити умови для виникнення сумнівів в неупередженості суддів при прийнятті рішення.

Колегія суддів, дійшовши висновку щодо наявності підстав для задоволення заявлених самовідводів, окрім вимог п.4 ч.1 ст.75, ст.80 КПК України, також враховує положення ст.126 Конституції України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в п.11 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.20007 року, ст.15 Кодексу суддівської етики, - відповідно до яких неупереджений розгляд справ є обов`язком судді.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є обов`язком судді. Відповідно до цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27.07.2006 року, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків.

Згідно з п. 2.5. застосування цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів, суддя повинен взяти самовідвід від участі від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Європейський суд з прав людини щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення критеріїв неупередженості (безсторонності): суб`єктивний та об`єктивний у рішенні у справі «Агрокомплекс» проти України» (рішення від 06.10.2011 р., заява № 23465/03) зазначив: «…незалежність та неупередженість судів, із об`єктивної точки зору, вимагає, щоб кожен окремий суддя був вільним він неналежного впливу».

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що у разі не заявлення самовідводів від розгляду даної справи та її розгляду по суті незалежно від прийнятого рішення, захисник ОСОБА_5 , інші учасники судового розгляду або сторонні спостерігачі, можуть стверджувати, що таке рішення апеляційного суду, є наслідком упередженості суддів в прийнятті відповідного рішення.

Приймаючи до уваги наведені вище вимоги законодавства України, практики Європейського суду з прав людини та Бангалорських принципів поведінки суддів, керуючись положеннями ст.ст. 75, 81 КПК, з метою дотримання, в першу чергу, прав обвинуваченої на неупереджений розгляд справи, а також для забезпечення виконання положень ст.ст. 2, 7, 8, 9, 21, 28 КПК, якими регламентовані завдання кримінального провадження, загальні засади кримінального судочинства, зокрема: верховенство права, доступ до правосуддя та розумність строків розгляду справи, а також для повного, всебічного та неупередженого розгляду справи, запобігання виникненню будь-яких сумнівів у учасників процесу щодо безсторонності суду, що у подальшому може бути розцінене як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заявлені суддями самовідводи.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 7, 8, 9, 21, 28, 75, 376, 419 КПК України,

постановив:

Відмовити в задоволенні заявленого захисником ОСОБА_5 відводу суддям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від розгляду клопотання захисника про направлення до іншого суду кримінального провадження №0000603 від 05.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Задовольнити заявлені суддями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 самовідводи від розгляду клопотання захисника ОСОБА_5 про направлення до іншого суду матеріалів кримінального провадженні №0000603 від 05.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Матеріали справи за клопотанням сторони захисту №11-п/813/616/23 передати до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду в порядку ст.35 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3