Номер провадження: 11-кп/813/1989/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 23.05.2023 в к/п №0000718 від 07.10.2022 стосовно:

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, пенсіонера, із вищою освітою, офіційно працевлаштованого електриком в ОСББ «Тріумф», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_10 не застосовано.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_10 на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що він 06.10.2022 приблизно о 08 год., перебуваючи за адресою: м. Одеса, пр-т. Добровольського біля буд. №79, на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході раптово виниклого словесного конфлікту з раніше знайомою йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідуючи прямий умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи з мотивів особистих неприязних відносин, у ході раптово виниклого конфлікту, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою заподіяння шкоди здоров`ю останньої, умисно наніс своєю рукою, стиснутою в кулак удари у невстановленій кількості в область голови ОСОБА_7 , в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, в єдиний комплекс якої входять струс головного мозку, синець та садно обличчя, які викликали розлад здоров`я строком понад 6-ти днів, але не більше 21 дня, і за цим критерієм, згідно з п.п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 не погодилась із оскаржуваним вироком суду, зауваживши на тому, що він ґрунтується на припущеннях, його висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а винуватість її підзахисного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена в ході судового розгляду з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що повідомлений потерпілою ОСОБА_7 факт того, що вона втрачала свідомість нічим не підтверджується та з подальшої поведінки потерпілої вбачається сумніви у правдивості її слів, зокрема, остання не викликала швидку допомогу та поліцію, проте одразу звернулась до керівника, щоб той звільнив ОСОБА_10 , наступного дня вона без вказівки лікаря самостійно зробила КТ головного мозку, за результатами якого ніяких порушень виявлено не було та лише на третій день, а саме 08.10.2022, звернулась до лікаря та 10.10.2022 при огляді сімейний лікар зазначив, що за висновком спеціаліста у ОСОБА_7 . ЗЧМТ, струс головного мозку, множинні забої волосяного покрову голови, обличчя, початкова катаракта, натомість, в дослідницькій частині експертизи №1380 від 07.11.2022 зазначено, що у ОСОБА_7 виявлено в області підборіддя справа синець, синець на задній поверхні лівого передпліччя та синець на зовнішній поверхні лівого стегна, яких-небудь інших видимих ушкоджень не встановлено;

- судом безпідставно не було прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_11 , яка знаходилась на відстані 6 метрів від місця події та під присягою неодноразово наполягала на своїх поясненнях про те, що ОСОБА_10 штовхнув потерпілу в область грудної клітини, від чого вона впала, проте по голові її не бив;

- суд не врахував того, що в обґрунтування своїх вимог про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я потерпіла ОСОБА_7 долучила квитанції, які не мають відношення до справи, зокрема, на покупку крапель в ніс, ліків від простуди та препаратів від артриту; КТ головного мозку вартістю 1240 грн. лікарем не призначалось, потреби його робити не було, а те, що остання періодично на протязі півроку проходила обстеження у сімейного лікаря та проходила курси лікування в денному стаціонарі скоріше було пов`язано із наявністю у неї хронічних захворювань; потерпілою не було доведено розміру заподіяної їй моральної шкоди.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та кримінальне провадження закрити у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_10 та вичерпання можливості їх отримати.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Натомість, в судове засідання з`явилась захисник ОСОБА_9 , яка не заперечувала проти проведення апеляційного розгляду за відсутності її підзахисного та зазначила, що він обізнаний про розгляд справи.

Враховуючи неявку в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_10 , колегія суддів, з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд провести без участі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, думки прокурора, потерпілої та її представника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає з наступних підстав.

Оцінюючи твердження сторони захисту про те, що висновки суду, викладені в оскаржуваному вироку не відповідають фактичним обставинам провадження та провина обвинуваченого ОСОБА_10 не доведена в ході судового розгляду, апеляційний суд доходить переконання про те, що такі доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Частина 2 ст. 9 КПК України передбачає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні суду 1-ої інстанції свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку не визнав та відмовився від надання показань, цивільний позов також не визнав.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини, суд 1-ої інстанції, мотивуючи доведеність його провини у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, послався у вироку на досліджені ним зібрані стороною обвинувачення по справі докази, а саме на:

- показання потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що 06.10.2022 приблизно о 07:45 год. відправилась в АТБ, купила картоплю та інші продукти харчування; коли йшла додому та підходила до кута буд. АДРЕСА_2 , на зустріч вийшов ОСОБА_10 зі своєю собакою та коли вони порівнялись, він накинувся на неї з кулаками, почав бити кулаком правої руки по голові, оскільки в лівій тримав поводок; наніс декілька ударів в ліву частину голови, від чого вона втратила свідомість; було не менше 2-х ударів; коли прийшла до тями, то лежала на бордюрі правою стороною, поруч нікого не було; за 6 метрів від місця події було двоє людей, проте коли вона прийшла до тями, поруч вже нікого не було; вона позбирала картоплю та корм для кішки, які віднесла додому та пішла у райвідділ на вул. Заболотного, де написала заяву; до цього зі ОСОБА_10 не спілкувалась, не віталась із ним, обходила його стороною; від дій ОСОБА_10 їй довелось проходити лікування за направленням поліклініки на вул. Марсельській; лікувалась від ЗЧМТ, синця та струсу головного мозку; КТ їй лікар не призначав, до травматолога не зверталась, лікувалась у сімейного лікаря;

- показання свідка ОСОБА_12 , який зазначив, що знайомий зі ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_7 , до 09.04.2023 вони працювали в ОСББ, обвинувачений на посаді електрика, а потерпіла на посаді секретаря правління; про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 дізнався від неї по телефону, коли саме це сталось не пам`ятає, але потерпіла зателефонувала та сказала, що потрібно звільнити електрика ОСББ, оскільки він її побив; очевидцем не був, проте зазначив, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 були скандали з приводу підтоплення; після дзвінка на третій день бачив ОСОБА_7 у дворі з подряпинами на обличчі; ОСОБА_10 може охарактеризувати позитивно, спокійний, не конфліктний;

- показання свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що знає ОСОБА_10 ; приблизно о 7 ранку, в один із днів квітня 2022 року, вона сиділа на лавці 1-го під`їзду буд. АДРЕСА_2 з ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; бачила як потерпіла йшла у дворі, в руках у неї були пакети з овочами та фруктами; в цей момент обвинувачений вийшов з 2-го під`їзду з собакою, коли побачив потерпілу, направився до неї, коли підійшов, штовхнув її правою рукою в область грудної клітини, від чого та впала, та став виражатись в її адресу нецензурною лайкою; допомогти потерпілій не намагались, пакети впали додолу; більше нічого не робив, все це відбувалось хвилин 10-15; після цього ОСОБА_10 пішов геть, потерпіла, зібравши продукти, що випали з пакетів, пішла додому до 2-го під`їзду; більше ударів не було, був лише один в область грудної клітини, при цьому, вона стояла та бачила все зі спини ОСОБА_10 ;

- висновок експерта №1380 від 07.11.2022, відповідно до якого у гр. ОСОБА_7 виявлені наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, синець та садно обличчя, синці лівого передпліччя та лівого стегна; вказані ушкодження утворились від неодноразової ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразились; враховуючи дані медичної документації та морфологічні особливості ушкоджень (синці зеленувато-фіолетового кольору, садно під бурою кіркою вище рівня шкіри) слід вважати, що вони виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 06.10.2022; вказані ушкодження не були небезпечними для життя; закрита черепно-мозкова травма, в єдиний комплекс якої входять струс головного мозку, синець та садно обличчя, викликала розлад здоров`я строком понад 6-ти, але не більше 21 дня та за цим критерієм, згідно п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 (далі Правила), відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці лівого передпліччя та лівого стегна, як кожен окремо, так і в сукупності, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів та за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 Правил, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; ушкодження у постраждалої могли утворитись при вказаному нею механізмі; враховуючи характер та локалізацію ушкоджень слід вважати, що вони не могли утворитись одномоментно в умовах падіння з положення стоячи на площині та не характерні для утворення в умовах власноручного спричинення; об`єктивних судово-медичних даних, за якими можна було б встановити послідовність виникнення ушкоджень в розпорядженні експерта не мається.

Вищенаведені докази, на переконання апеляційного суду, узгоджуються між собою та відповідають встановленим судом 1-ої інстанції фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження.

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Логічний аналіз вищевикладеної ч. 1 ст. 94 КПК України дає підстави дійти висновку про те, що оцінка доказів судом здійснюється за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому, сукупність зібраних доказів оцінюється з точки зору достатності та взаємозв`язку, необхідних для прийняття відповідного процесуального, в даному випадку, судового рішення.

Внутрішнє переконання це такий стан свідомості суб`єкта оцінки, коли він вважає, що зібрані й перевірені у справі докази є достатніми для вирішення питання щодо наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування, або інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і впевнений у правильності свого висновку та готовий до практичних дій у відповідності з отриманими знаннями. Закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Система зібраних в кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.

В цьому контексті колегія суддів керується правовою позицією, викладеною в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі ККС ВС) від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к (провадження №51-597км17), відповідно до якої поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 06.10.2022 звернулась до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. із заявою стосовно нанесення їй тілесних ушкоджень (а.с. 5), відомості за якою, 07.10.2022 були внесені до ЄРДР за №0000718 (а.с. 59) та розпочато досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

При цьому, 07.10.2022 потерпіла ОСОБА_7 звернулась до травмпункту КПН «Консультативно-діагностичний центр №29» ОМР, де її було оглянуто лікарем-травматологом та проведено рентгенографію, за результатами чого було встановлено відповідний діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку, гематома лівої кисті, обличчя та правого стегна. За результатами проведеного огляду лікар-травматолог рекомендував ОСОБА_7 звернутись до лікаря-невролога та видав відповідне направлення (а.с. 69 та 70).

У подальшому, 08.10.2022 потерпіла ОСОБА_7 була оглянута лікарем-неврологом ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря», за результатами якого було встановлено клінічний діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови (а.с. 65-66).

Згодом, 10.10.2022 потерпіла ОСОБА_7 , у зв`язку із поганим самопочуттям (головний біль, головокружіння, запаморочення, шум у вухах, зниження гостроти зору й т. ін.), звернулась до сімейного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №18» ОМР, де раніше встановлений діагноз черепно-мозкова травма, струс головного мозку підтвердився (а.с. 48).

При цьому, з виписки №391 КНП «ЦПМСД №18» ОМР від 17.10.2022 вбачається, що в період часу з 11 по 17.10.2022 потерпіла ОСОБА_7 проходила у вищевказаному медичному закладі курс лікування в умовах денного стаціонару у зв`язку із ЗЧМТ, струсом головного мозку, множинними забоями голови та обличчя (а.с. 52), а відповідно до виписки №391 від 09.11.2022, в період часу з 27.10.2022 по 09.11.2022 ОСОБА_7 також проходила лікування в денному стаціонарі КНП «ЦПМСД №18» ОМР у зв`язку із залишковими явищами струсу головного мозку (а.с. 53).

Вищезазначені матеріали провадження повністю спростовують тве6рджнення сторони захисту щодо наявності сумнівів у правдивості слів потерпілої ОСОБА_7 , оскільки всі її звернення до лікарів за отриманням медичної допомоги були виправданими та пов`язані із отриманою нею 06.10.2022 травмою.

Зауваження захисника на тому, що потерпіла не викликала швидку допомогу та поліцію одразу після події не мають жодного вирішального значення, оскільки потерпіла в цей же день звернулась до відділення поліції із відповідною заявою про вчинення стосовно неї ОСОБА_10 кримінального правопорушення, наступного дня звернулась до лікарів, зафіксувала наявні у неї тілесні ушкодження, тобто здійснила всі залежні від неї дії, необхідні для збирання та фіксування відповідних доказів.

Водночас, відповідають дійсності твердження сторони захисту з приводу того, що потерпіла ОСОБА_7 самостійно, без відповідного направлення лікаря, зробила КТ головного мозку 07.10.2022, за результатами якого не було виявлено крововиливів, ГПМК та об`ємних утворень паренхіми головного мозку (а.с. 67), проте зазначена обставина не може слугувати підтвердженням неправдивості її показань, на чому наполягає захисник, з огляду на наявність в матеріалах провадження інших допустимих документальних доказів отримання нею відповідних тілесних ушкоджень.

Надаючи оцінку посиланням захисника на те, що у висновку експертизи №1380 від 07.11.2022 зазначено, що у ОСОБА_7 виявлено в області підборіддя справа синець, синець на задній поверхні лівого передпліччя та синець на зовнішній поверхні лівого стегна, яких-небудь інших видимих ушкоджень не встановлено, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до дослідницької частини наявного в матеріалах провадження висновку судово-медичної експертизи №1380 від 07.11.2022 (а.с. 81-84), експерт під час проведення дослідження здійснював особистий огляд потерпілої ОСОБА_7 , а також досліджував наступну медичну документацію потерпілої: медичну довідку від 07.10.2022 з травмпункту КНП «Консультативно-діагностичного центра №29» ОМР, КТ від 07.10.2022, консультативний висновок невролога ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» від 08.10.2022, консультативний висновок спеціаліста КНП «ООКЛ» ООР від 10.10.2022, результати огляду ОСОБА_7 сімейним лікарем КНП «ЦПМСД №18» ОМР від 10.10.2022, результати огляду останньої невропатологом від 19.10.2022, а також консультативний висновок спеціаліста КПН «КДЦ №6» ОМР від 26.10.2022.

На підставі особистого огляду потерпілої ОСОБА_7 , а також детального дослідження та аналізу перерахованої вище медичної документації, експерт дійшов висновку про те, що у останньої виявлені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, синця та садна обличчя, синців лівого передпліччя та лівого стегна, які утворилися від неодноразової ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразились; враховуючи дані медичної документації та морфологічні особливості ушкоджень слід вважати, що вони виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 06.10.2022; вказані ушкодження не були небезпечними для життя; закрита черепно-мозкова травма, в єдиний комплекс якої входять струс головного мозку, синець та садно обличчя, викликала розлад здоров`я строком понад 6-ти, але не більше 21 дня та за цим критерієм, згідно п. 2.3.3 Правил, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці лівого передпліччя та лівого стегна, як кожен окремо, так і в сукупності, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів та за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 Правил, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; ушкодження у постраждалої могли утворитись при вказаному нею механізмі; враховуючи характер та локалізацію ушкоджень слід вважати, що вони не могли утворитись одномоментно в умовах падіння з положення стоячи на площині та не характерні для утворення в умовах власноручного спричинення; об`єктивних судово-медичних даних, за якими можна було б встановити послідовність виникнення ушкоджень в розпорядженні експерта не мається.

З огляду на вищевикладене, зазначений експертний висновок, на переконання колегії суддів, узгоджується із іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечить їм та відповідає повідомленому потерпілою ОСОБА_7 під час судового розгляду кримінального провадження судом 1-ої інстанції механізму заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Що стосується посилань сторони захисту на неприйняття судом до уваги показань свідка ОСОБА_11 , єдиного безпосереднього свідка події, про те, що обвинувачений ОСОБА_10 не бив потерпілу ОСОБА_7 по голові, апеляційний суд, погоджуючись в цій частині із висновком суду, критично оцінює показання зазначеного свідка з огляду на наступне.

Так, як вже було зазначено вище, в судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 02.05.2023 свідок ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_10 штовхнув потерпілу ОСОБА_7 правою рукою в область грудної клітини, від чого остання впала, та почав виражатись в її сторону нецензурною лайкою; все це відбувалось протягом 10-15 хв., більше ударів не було, при цьому, вона стояла та бачила все зі спини ОСОБА_10 (а.с. 112-113).

Враховуючи викладені обставини, зокрема те, що конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_7 свідок ОСОБА_11 бачила зі спини обвинуваченого, колегія суддів критично ставиться до показань свідка в цій частині та вважає, що остання об`єктивно могла не бачити самого моменту нанесення ОСОБА_10 удару в голову потерпілої.

За встановлених обставин, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду 1-ої інстанції, доходить переконання про те, що висунута стороною обвинувачення версія подій знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, сукупності зібраних по справі доказів достатньо для стійкого висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, спрямованого проти здоров`я потерпілої ОСОБА_7 , натомість, твердження сторони захисту про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України суд апеляційної інстанції визнає такими, що не відповідають дійсності, повністю спростованими дослідженими судом 1-ої інстанції доказами та направленими на уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, суд 1-ої інстанції, на підставі повного, всебічного аналізу та оцінки всіх досліджених доказів у провадженні, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тому підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із недоведеністю його вини у суду апеляційної інстанції немає.

Водночас, надаючи оцінку посиланням захисника на необґрунтованість цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 в частині відшкодування матеріальної шкоди, апеляційний суд зауважує на тому, що оскаржуваним вироком зазначений цивільний позов було задоволено частково, зокрема, суд задовольнив вимоги потерпілої лише в частині відшкодування моральної шкоди, зазначивши при цьому, що розмір матеріальної шкоди не було доведено належними документальними доказами (а.с. 122, зворотна сторона), внаслідок чого відсутня необхідність в наданні відповідної правової оцінки доводам сторони захисту з приводу долучення потерпілою ОСОБА_7 до позову квитанцій, які не мають відношення до справи.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_9 з приводу залишення судом поза увагою недоведеності потерпілою розміру заподіяної їй моральної шкоди, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Приписами ч. 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Як передбачено ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 (далі Постанова ПВСУ) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові Другої судової палати ККС ВС від 03.10.2019 у справі №709/1173/17 (провадження №51-875км19) зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести у рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Так, на підставі аналізу мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд 1-ої інстанції зазначив, що факт заподіяння моральної шкоди цивільному позивачу від неправомірних дій цивільного відповідача знайшов повне підтвердження дослідженими у судовому засіданні доказами та розмір такої шкоди був оцінений судом в 10 000 грн.

Апеляційний суд, враховуючи те, що визначення розміру грошового відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду, вважає, що суд 1-ої інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, керувався принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, внаслідок чого визначена судом 1-ої інстанції сума стягнення на відшкодування моральної шкоди відповідає принципам справедливості та розумності.

Зокрема, колегія суддів приймає до уваги, що в результаті неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_7 були завдані легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вона тривалий час скаржилась лікарям на головний біль, запаморочення, шум у вухах, зниження гостроти зору, в період часу з 11 по 17.10.2022 потерпіла ОСОБА_7 проходила у КНП «ЦПМСД №18» ОМР курс лікування в умовах денного стаціонару у зв`язку із ЗЧМТ, струсом головного мозку, множинними забоями голови та обличчя (а.с. 52), а в період часу з 27.10.2022 по 09.11.2022 ОСОБА_7 також проходила лікування в денному стаціонарі КНП «ЦПМСД №18» ОМР у зв`язку із залишковими явищами струсу головного мозку (а.с. 53).

Отже, враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, завданих потерпілій, характер та обсяг її фізичних і душевних страждань, апеляційний суд доходить висновку про те, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. є таким, що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок суду підлягає залишенню без змін в частині вирішення цивільного позову.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд доходить переконання про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту та скасування законного, обґрунтованого та вмотивованого вироку суду 1-ої інстанції стосовно ОСОБА_10 .

Керуючись ст.ст. 24, 129, 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 23.05.2023, яким ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4