КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, а саме до 15.10.2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Деснянського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000301 від 16.01.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.08.2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 15.10.2023 року включно.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17.08.2023 року та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу прокурором не наведено доказів про існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 не вчиняв спроб втечі, не переховувався від слідства та суду, не вчиняв спроб незаконного впливу на свідків, а тому зазначені ризики є недоведеними стороною обвинувачення.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 24.01.2023 року уклав контракт добровольця територіальної оборони з ДФТГ №42 м. Києва «Легіон Оболонь» та виконував військові завдання на постійній (систематичній) основі, що виключає факт його переховування та існування ризику втечі.

Також вказує, що судом не взято до уваги міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, який має постійне місце проживання в м. Києві, позитивну характеристику, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, а також не враховано стан здоров`я ОСОБА_7 , який на даний час хворіє на виразку препілоричного відділу шлунка та потребує додаткового лікування.

Крім того зазначає, що при розгляді про продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором не доведено неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали контрольного провадження №756/4760/20 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 17.08.2023 року під час розгляду кримінального провадження №0000301, в якому ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема ризиків переховування від суду, можливості незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, що свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину та опинившись на волі, може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Також суд вказав, що останній неодноразово не з`являвся до суду, що свідчить про його неналежну процесуальну поведінку, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та попередити вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово не з`являвся до суду та згідно матеріалів справи вчинив дане кримінальне правопорушення під час дії стосовно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в іншому кримінальному провадженні (№0004624), що свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд обґрунтовано зазначив про неможливість зміни ОСОБА_7 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки саме такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Апеляційні доводи захисника про те, що прокурором не обґрунтовано існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що загрожує у разі визнання його винуватим в інкримінованому злочині, а також те, що останній в судові засідання по розгляду даного кримінального провадження не з`являвся, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про високу ймовірність ризику переховування ОСОБА_7 від суду з метою уникнення можливого покарання і такий ризик є реальним та дійсним.

Крім того, ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків і потерпілого, показання яких суд має сприймати безпосередньо.

Також, колегія суддів вважає доведеним ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, оскільки як вбачається зі змісту клопотання прокурора, останній вчинив інкримінований йому злочин, передбачений ч.2 ст. 187 КК України під час дії стосовно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в іншому кримінальному провадженні, що свідчить про суспільну небезпечність його особи.

Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_7 уклав контракт добровольця територіальної оборони з ДФТГ №42 м. Києва «Легіон Оболонь» та виконував військові завдання на постійній (систематичній) основі, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання в м. Києві, характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, то вказані обставини з урахуванням наявності вищенаведених ризиків, не можуть слугувати безумовною підставою для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Апеляційні посилання захисника на те, що ОСОБА_7 хворіє на виразку шлунка та потребує додаткового лікування, як на підставу для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в розпорядженні суду відсутні, а стороною захисту не надано медичних документів, які б свідчили про неможливість перебування ОСОБА_7 під вартою за станом здоров`я.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 17.08.2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином вмотивованою і підстав для її скасування та зміни ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, запобіжного заходу на домашній арешт, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 15.10.2023 року включно - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3