Справа № 750/26/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/51/24
Категорія - щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР . Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

25 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у письмовому провадженні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність службових осіб П`ятого слідчого відділу (з дислокацією в м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого в м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя вказав на те, що викладені в заяві ОСОБА_5 обставини не містять відомостей про кримінальне правопорушення з боку посадових осіб Головного управління ДФС у Чернігівській області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити його скаргу та зобов`язати керівника П`ятого слідчого відділу (з дислокацією в м. Чернігові) територіального управління Державного бюро розслідувань в місті Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинене посадовими особами Головного управління ДФС у Чернігівській області кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України.

Вважає, що висновки слідчого судді повністю суперечать положенням ч.1 ст. 214 КПК України, якими визначено, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання керівником органу досудового розслідування.

Тобто, ч. 1 ст. 214 КПК України чітко встановлений виключний порядок і підстави внесення відомостей до ЄРДР і не передбачено жодних припущень, як це зробив слідчий суддя.

Не погоджується з твердженням слідчого судді про відсутність в заяві відомостей про кримінальне правопорушення з боку посадових осіб Головного управління ДФС у Чернігівській області, адже у заяві ним чітко зазначено про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення та можливу кваліфікацію, а також про наявні відомості про кримінальне правопорушення. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України у заяві ним зазначені всі відомості, які необхідно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Тобто, при звернені із заявою ним не було допущено жодних порушень.

Суд зробив хибний висновок про його незгоду з висновком посадових осіб Головного управління ДФС у Чернігівській області, оскільки вказаний акт ним не оскаржується, а ставиться лише питання про перевірку достовірності внесених до п. 1, 5 акту відомостей, де вказано про відсутність у нього відкритих рахунків у банківських установах. Такі відомості повністю не відповідають дійсності, так як з 2015 року він офіційно працює, у нього відкритий рахунок в АТ «Ощадбанк» у національній валюті, на який він отримував заробітну плату. Отже незрозуміло, яким чином була проведена перевірка, яким чином було встановлено дані про відсутність у нього банківських рахунків.

Крім того, слідчий суддя вказав, що його заява, адресована до П`ятого слідчого відділу (з дислокацією в м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань в місті Києві, в той час, як скарга була ним адресована до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому в місті Києві, що свідчить про те, що суд поверхово дослідив зміст його скарги та доданих до неї додатків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив судовий розгляд в суді апеляційної інстанції проводити за його відсутності та про результати розгляду повідомити його в письмовому вигляді.

До початку апеляційного розгляду від прокурора у кримінальному провадженні надійшла заява про проведення апеляційного розгляду за відсутності представника сторони обвинувачення. При цьому, прокурор з доводами апеляційної скарги не погодився та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни.

З урахуванням поданих заяв, на підставі ч. 1 ст. 406 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу та ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження.

Частиною 1 статті 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ч.1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Частиною 2 ст. 3 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом офісу Генерального прокурора України № 298 від 30 червня 2020 року, прямо передбачено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, як помилково вважає апелянт, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою/особами такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти і зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Прийняття та реєстрація заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не є тотожним поняттю внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, як помилкового вважає апелянт.

З матеріалів справи убачається, що заява ОСОБА_5 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Головного управління ДФС у Чернігівській області від 04 жовтня 2023 року була прийнята, за викладеними в ній обставинами проведено перевірку та листом керівника П`ятого слідчого відділу (з дислокацією в м. Чернігові) ТУ ДБР у місті Києві від 03 листопада 2023 року ОСОБА_5 відмовлено у внесенні відомостей, викладених у його заяві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки заява не містить відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, посадовими особами П`ятого слідчого відділу (з дислокацією в м. Чернігові) ТУ ДБР у місті Києві були повністю виконані положення ч. 4 ст. 214 КПК України.

Той факт, що для проведення перевірки заява ОСОБА_5 була скерована до П`ятого слідчого відділу (з дислокацією в м. Чернігові) ТУ ДБР у місті Києві, а слідчий суддя у своєму рішенні вказав, що заява адресована саме цьому органу досудового розслідування не свідчить про неуважність чи некомпетентність слідчого судді, адже, якщо заява від початку за підсудністю невірно була скерована до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому в м. Києві, а в подальшому перенаправлена для проведення перевірки за місцем розташування органу дії якого, на думку заявника містять ознаки кримінального правопорушення, вказують лише на дотримання вимог законодавства щодо територіальної підсудності. Заява вважається такою, що подана до органу, яким здійснюється перевірка заяви про можливе вчинення кримінального правопорушення.

Як слідує зі змісту положень ст. 214 КПК України, саме слідчий або прокурор наділені повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Єдиного реєстру досудових розслідувань не можуть бути внесені всі без винятку повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, як безпідставно вважає ОСОБА_5 , ці відомості мають бути перевірені слідчим або прокурором, щоб гарантувати кожній особі захист від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України. В свою чергу КК України визначає вичерпний перелік суспільно небезпечних діянь, які є злочинами та характеризує, у чому саме полягає об`єктивна та суб`єктивна його сторони, кваліфікуючі ознаки та інше.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення кримінального правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Так, ОСОБА_5 звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Головного управління ДФС у Чернігівській області, аналізуючи зміст якої можна встановити, що в заяві йдеться про незгоду заявника з вказаними в акті документальної позапланової невиїзної перевірки ГУ ДФС у Чернігівській області від 14 січня 2019 року №56/13/307120961 відомостями про відсутність у нього рахунків в банках.

У поданій заяві ОСОБА_5 ставить питання про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. При цьому, заява не містить об`єктивних даних та обставин, які могли б свідчити про вчинення зазначеними в повідомленні особами кримінально-караного діяння.

Так, частиною 1 статті 366 КК України передбачена кримінальна відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Об`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується активною поведінкою - діями, які полягають у перекручуванні винним істини в офіційних документах чи у видачі неправдивих офіційних документів шляхом використання для цього свого службового становища.

Предметом кримінального правопорушення є офіційний документ, який відповідає таким ознакам: 1) змістом такого документа повинна бути певна інформація (дані, відомості, свідоцтва, показання); 2) ця інформація має бути зафіксована на будь-якому матеріальному носії (папері, магнітній, кіно-, відео- або фотоплівці, дискеті тощо).

У даному випадку ОСОБА_5 вказує, що в пункті «Дані про наявність у фізичної особи платника податку рахунків в установах банків» в табличках під кожною графою, у тому числі номер рахунку, назва банку і так далі стоїть прочерком буква «х». Тобто вбачається, що в нього відсутні рахунки в установах банків, що на думку заявника є неправдивою інформацією, яка внесена посадовою особою до офіційного документу та містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів не може погодитись з такими доводами апелянта та вважає їх безпідставними.

По-перше, проведена посадовими особами ГУ ДФС у Чернігівській області перевірка з питань повноти, достовірності, своєчасності нарахування та сплати до бюджету податку на дохід фізичних осіб та військового збору ОСОБА_5 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 була невиїзною. Тобто, особисто із заявником посадові особи не спілкувались та додаткові документи від нього не отримували.

По-друге, в Акті №56/13/ від14 січня 2019 року в таблиці до пункту 1.5 розділу «Дані про наявність у фізичної особи платника податку рахунків в установах банків стоять прочерки. Жодних позначок «Х» прописом, як про це вказує апелянт, у даному пункті не міститься. Нижче під таблицею виокремлено, що в ГУ ДФС у Чернігівській області відсутня інформація про наявність у фізичної особи платника податку ОСОБА_5 рахунків в банківських установах, що не є твердженням про відсутність таких рахунків, як помилково вважає апелянт. Посадовою особою лише вказано, що інформація про такі рахунки відсутня.

По-третє, нерозуміння апелянтом чому податковий орган не має відомостей про наявність у нього рахунків в установах банків, не свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення в діях посадових осіб, якими було проведено позапланову перевірку.

Зокрема, відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України, є банківською таємницею відповідно до ст. 60 Закону України «Про Банки і банківську діяльність» та в загальному доступі не перебувають.

Відповідно до пп. 20.1.5. статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи (податкові органи) наділені правом отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Нацбанку, банків та інших фінансових установ, зокрема, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках.

Тобто, податковий орган не володіє інформацією про наявність банківських рахунків у фізичної чи юридичної особи, як помилково вважає ОСОБА_5 . Така інформація може бути надана банківською установою лише за запитом посадової особи податкового органу. В даному провадженні інформація про те, що при проведенні ревізії та складанні Акту перевірки від 14 січня 2019 року така інформація була витребувана податковим інспектором відсутня.

Отже, слідчий суддя вірно вказав на те, що твердження про відсутність інформації про наявність банківських рахунків та констатація факту відсутності таких рахунків є різними за своїм змістом поняттями. Вказівка на відсутність інформації не свідчить про ознаки кримінального правопорушення в діях посадових осіб податкового органу, як безпідставно намагається довести апелянт.

Невірним є тлумачення ОСОБА_5 вимог кримінального процесуального закону в тій частині, що правоохоронні органи зобов`язані вносити будь-які відомості та щодо будь-яких осіб до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не перевіряючи обґрунтованість та доведеність повідомлених обставин, адже такими обов`язками не наділений ні слідчий, ні прокурор, ні тим більше слідчий суддя.

Кожне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення має бути обґрунтованим та підтвердженим тими доказами, які достатні на етапі вирішення питання про наявність чи відсутність ознак можливого вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке у подальшому можуть бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Без дотримання цих вимог будуть порушені права громадян, які будуть беззахисними перед безпідставними та непідтвердженими звинуваченнями.

Під час судового розгляду слідчий суддя перевірив наведені ОСОБА_5 фактичні обставини, які він вважає кримінально карними діями посадових осіб Головного управління ДФС у Чернігівській області, про що надав обґрунтовану відповідь, як того і вимагають положення кримінального процесуального законодавства в частині обґрунтованості та вмотивованості судового рішення. За межі наданих йому повноважень, як помилково вважає апелянт, слідчий суддя не виходив.

Проаналізувавши викладені заявником обставини, які він вважає вчиненням кримінального правопорушення, мотиви органу досудового розслідування при відмові у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, доводи слідчого судді на спростування доводів заявниці, колегія суддів приходить до висновку, що твердження ОСОБА_5 ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій за будь-якою зі статей Кримінального кодексу України.

Помилковим є переконання ОСОБА_5 , що він наділений безмежними правами на звернення з будь-якою заявою, вказавши, що визначена ним особа вчинила кримінальне правопорушення і ці відомості беззастережно мають бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки всі питання щодо місця звернення та форми цих звернень чітко регламентовані нині діючим кримінальним процесуальним Законом, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Проте, у справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Таким чином, оскільки заява ОСОБА_5 була прийнята та зареєстрована П`ятим слідчим відділом (з дислокацією в м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване в м. Києві, викладені у ній доводи були перевірені, заявнику було відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з тих підстав, що повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не містить жодних об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення злочину, а слідчий суддя перевірив доводи заявниці та надав вмотивовані відповіді на всі доводи скарги, за відсутності порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді, а також таких порушень, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та зміні або скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 січня 2024 року, якою йому відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність службових осіб П`ятого слідчого відділу (з дислокацією в м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8