ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 127/2129/21

провадження № 51-186км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

а також у режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Вінницького апеляційного суду від 14 листопада 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002066, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст. Кокшетау-2, Республіка Казахстан, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 18 квітня 2012 року вироком Ленінського районного суду м. Вінниці за ч. 1 ст. 153 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

- 28 вересня 2018 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього ряд обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05 грудня 2020 року по 08 червня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

Вінницький апеляційний суд 14 листопада 2022 року скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалив у цій частині новий вирок, яким призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки й визначив, що початок строку відбування покарання слід рахувати з дня затримання на виконання вироку суду.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_7 засуджено за те, що він 04 грудня 2020 року о 18:30, перебуваючи біля тролейбусної зупинки «Ринок Урожай» на вул. Пирогова в м. Вінниці, діючи умисно, повторно із корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_8 та застосував до нього насильство, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме - заподіяв рукою удap у ділянку голови зліва, від чого потерпілий упав на землю, після чого, користуючись відсутністю опору з боку останнього, дістав із внутрішньої кишені його куртки мобільний телефон «Samsung» серії «Galaxy А10», а також забрав із рук грошові кошти в сумі 470 гривень, чим завдав матеріальної шкоди на загальну суму 2896 гривень 62 копійки.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання та застосувати до засудженого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України. Вважає, що суд апеляційної інстанції, призначаючи покарання, належним чином не мотивував рішення про неможливість застосування у цьому кримінальному провадженні інституту звільнення від відбування покарання, не зважив на всі дані про особу винного, які в сукупності з пом`якшуючими обставинами є підставами для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 і засуджений ОСОБА_7 підтримали доводи, наведені в касаційній скарзі, та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 просила залишити вирок апеляційного суду без зміни як законний, а касаційну скаргу захисника - без задоволення як необґрунтовану.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи сторони захисту, наведені в касаційній скарзі, про необґрунтованість рішення апеляційного суду, яким скасовано вирок місцевого суду в частині застосування до засудженого положень ст. 75 КК України, та про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі винного через суворість є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Із системного аналізу вимог закону України про кримінальну відповідальність випливає, що, крім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши й оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Так, суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення щодо обрання ОСОБА_7 міри покарання, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, котрийраніше неодноразово судимий, вчинив злочин, маючи ряд не знятих та непогашених судимостей, має на утриманні дружину й неповнолітню дитину. Щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування матеріальної шкоди визнано обставинами, які пом`якшують покарання, а рецидив злочинів - обставиною, яка його обтяжує.

На підставі цих даних у їх сукупності ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, що визначений у санкції ч. 2 ст. 186 КК України. Крім цього, місцевий суд зробив висновок, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе в разі звільнення від відбування покарання із випробуванням із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Оцінюючи правильність та справедливість такого рішення, апеляційний суд указав, що місцевий суд належним чином не мотивував свого рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Крім цього, колегія суддів апеляційного суду вказала, що поза увагою суду першої інстанції залишилися факти притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за умисні злочини та вчинення ним нового тяжкого корисливого злочину, за наявності не знятих та непогашених судимостей.

Наведені обставини за результатами апеляційної процедури обґрунтовано визнано такими, що значно підвищують суспільну небезпечність як особи обвинуваченого, так і вчиненого ним злочину, у зв`язку з чим самі собою певні позитивні дані про ОСОБА_7 поряд з обставинами, що пом`якшують покарання, не є достатніми підставами для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи таке, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що застосування місцевим судом у цьому кримінальному провадженні положень ст. 75 КК України щодо обвинуваченого є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке не сприяє меті покарання - виправленню особи та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, призведе до призначення невиправдано м`якого заходу примусу, що за встановлених обставин не може вважатися справедливим і пропорційним ступеню тяжкості вчиненого.

Доводи захисника про невмотивованість рішення апеляційного суду, який скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання і не мотивував свого рішення про відсутність правових підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування, є неспроможними та спростовуються матеріалами справи.

На думку колегії суддів касаційного кримінального суду, у цьому конкретному випадку апеляційний суд, ураховуючи вимоги статей 50, 65 КК, призначив ОСОБА_7 покарання, яке відповідає характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про винувату особу, а також принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання.

З огляду на всі обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, підстав для застосування до засудженого положень ст. 75 КК України і його звільнення від відбування покарання з випробуванням Суд не вбачає, а ті обставини, про які йдеться в касаційній скарзі, самі собою не є вагомою противагою суспільній небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу.

Вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання належним чином умотивований та відповідає приписам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Вирок Вінницького апеляційного суду від 14 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3