Номер провадження: 11-кп/813/2395/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

законного представника - ОСОБА_8 ,

особи, щодо якої вирішується питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом, Дніпровською Філією «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» та з використанням системи «EasyCon» апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_10 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29.09.2023 року в кримінальному провадженні №0000177 від 06.02.2023 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Херсон, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

оскарженою ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_12 в кримінальному провадженні №0000177 від 06.02.2023 року, та застосовано до ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Ухвалою суду запобіжний захід щодо ОСОБА_9 не обирався.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції, врахувавши клопотання сторони обвинувачення та висновок судово-психіатричної експертизи №31 від 16.05.2023 року, встановив, що мало місце скоєння ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України в стані неосудності, продовження його перебування в такому стані й на даний час, тобто встановив наявність підстав, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.513 КПК, та на підставі ч.2 ст.513 КПК дійшов висновку про необхідність застосування у відношенні ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Не погодившись з ухвалою суду, прокурор Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати з підстав істотного порушення судом вимог кримінального процесуального законодавства та постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд клопотання в суді першої інстанції.

Прокурор вказує, що при розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу, судом першої інстанції не виконані вимоги ст.ст. 314, 513 КПК, оскільки клопотання не було призначене до судового розгляду, не оголошувалось в судовому засіданні, порядок та обсяг дослідження доказів не встановлювався та відповідно докази не досліджувалися, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.

В ході підготовки до апеляційного розгляду судом встановлено, що на даний час ОСОБА_9 перебуває в Дніпровській Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» за іншим кримінальним провадженням.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, а саме ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 31.10.2023 року вбачається, що в іншому кримінальному провадженні №0000799 від 11.06.2023 року за ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_9 , як до особи стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку останнього, до 15.12.2023 року включно, але не більше ніж 60 діб з моменту прийняття судом рішення (справа №7665323/23, провадження №1-кп/766/2109/23).

За таких обставин, з метою забезпечення участі в судовому засіданні особи, щодо якої вирішується питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_9 , в цьому кримінальному провадженні, ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.11.2023 року вирішено провести розгляд апеляційної скарги в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Дніпровською Філією «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».

Апеляційний розгляд проведено за відсутності потерпілого ОСОБА_13 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду до судового засідання не з`явився, клопотань про відкладення не подавав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації прав учасників судового провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; захисника ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які також підтримали апеляційну скаргу; вивчивши матеріали справи за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі - КПК), ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 92 КК України (далі - КК) передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:

1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання (ст. 93 КК).

Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічного хворого для себе або інших осіб визначено певні види примусових заходів медичного характеру, які можуть бути застосовані судом, а саме: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом (ст.94 КК).

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований Главою 39 КПК.

Приписами ч. 1 ст. 503 КПК визначено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними (ч. 4 ст.503 КПК).

Перелік обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, визначені ст. 505 КПК.

Частиною 1 ст.513 КПК визначені питання, які з`ясовує суд під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

З оскарженої ухвали вбачається, що суд першої інстанції вказав про встановлення того, що ОСОБА_9 , 05.02.2023 року, приблизно о 12:00 год., знаходячись за адресою: м. Херсон, вул. Будівельників, буд.12А, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, який на момент скоєння злочину діяв на підставі Указу Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.11.2022 року №757/2022, на другому поверсі приміщення, зі столу таємно викрав мобільний телефон «Huawei Mate 11 Pro 6/128Gb», завдавши ОСОБА_13 матеріальну шкоду у сумі 4700 грн.

Дії ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч.4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Також суд вказав про врахування висновку судово-психіатричної експертизи №31 від 16.05.2023 року відповідно до якого ОСОБА_9 , у період інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на психічні розлади внаслідок ураження головного мозку змішаного ґенезу (змішана (після травматична, дисметаболічна та токсична) енцефалополінейропатія) з вираженим експлозивним варіантом психоорганічного синдрому, дисфоріями, періодичними психотичними розладами у виді шизофреноподібної симптоматики та судомним синдромом (по анамнезу). У період часу, що цікавить слідство, був психічно хворим, тоді не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_9 , у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги.

Однак, колегією суддів встановлено не дотримання місцевим судом порядку розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Так, зі змісту оскарженої ухвали суду першої інстанції, журналу судового засідання від 29.09.2023 року та технічної фіксації судового процесу вбачається, що клопотання не оголошувалось, порядок та обсяг дослідження доказів не встановлювався, докази не досліджувались.

При цьому, місцевий суд, вислухавши позицію учасників провадження, а саме прокурора, захисника, законного представника та особи, щодо якої розглядалося клопотання, не з`ясовував питань, які підлягають встановленню відповідно до приписів ст.505, ч.1 ст.513 КПК, не з`ясовував обставини кримінального провадження, обмежившись встановленням обставин наявності підстав для продовження госпіталізації ОСОБА_9 .

На заперечення ОСОБА_9 щодо обставин інкримінованого йому діяння, головуючим роз`яснено останньому, що під час судового розгляду не вирішується питання чи дійсно він вчинив кримінально протиправне діяння та щодо призначення йому покарання, а лише вирішується чи одужав ОСОБА_9 , чи є необхідність в продовженні його лікування.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст.505 КПК предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де встановлюється: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування чи судового розгляду; поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням; обставини, що підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

З системного аналізу вказаних положень КПК слідує, що законодавець покладає на суд обов`язок під час розгляду клопотання про застосування до особи примусових заходів медичного характеру, ураховуючи те, що така особа є неосудною і не усвідомлює свої дії та події, що відбуваються з нею, здійснити повне та всебічне дослідження матеріалів, якими обґрунтовується дане клопотання, а також на підставі такого дослідження встановити усі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Частиною 2 ст.513 КПК передбачено, що визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Тобто за приписами вказаної норми процесуального закону, постановленню ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру до особи передує саме визнання доведеним вчинення особою суспільно небезпечного діяння у стані неосудності або те, що після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання.

За таких підстав, суд першої інстанції мав дослідити всі обставини кримінального провадження, з урахуванням доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, та їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв?язку, для можливості встановити, чи достатньо в кримінальному провадженні даних, які вказують на те, що ОСОБА_9 дійсно вчинив суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК, та з врахуванням висновку судово-психіатричної експертизи №31 від 16.05.2023 року прийняти рішення щодо наявності чи відсутності підстав для застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру.

Водночас колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції допустив неповноту при розгляді кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_9 , а саме не встановивши обов`язкових обставин визначених ст.505, ч.1 ст.513 КПК, дійшов передчасного висновку про існування підстав для задоволення клопотання сторони обвинувачення, а тому доводи прокурора щодо необґрунтованості оскарженої ухвали та порушення судом першої інстанції порядку розгляду клопотання, є слушними.

Крім того, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи прокурора стосовно не дотримання судом першої інстанції приписів ст.ст. 314, 316, 512 КПК щодо призначення та проведення підготовчого провадження та судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.512 КПК судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється одноособово в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно загальними правилами КПК.

Главою 27 та 28 КПК визначено порядок проведення підготовчого провадження та судового розгляду.

Положення ч. 1 ст. 314 КПК передбачають, що після отримання клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, суд не пізніше 5 днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Відповідно до вимог ст. 314 КПК, підготовче судове засідання в судовомупровадженні у суді першої інстанції є обов`язковою і самостійною стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначити клопотання про застосування примусових заходів медичного характерудо судового розгляду.

Положення ч. 2 ст. 314 КПК регламентують, що саме в підготовчому судовому засіданні, після виконання вимог ст.ст. 342-345 КПК, судом з`ясовується думка учасників судового провадження щодо наявності чи відсутності перешкод для призначення судового розгляду, а за результатами обговорення цього питання суд приймає одне з передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України рішень.

Зокрема за приписами ч.3 ст.314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право: повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, якщо воно не відповідає вимогам КПК; направити таке клопотання до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення не підсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підготовче судове засідання з розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не призначалося та не проводилося, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, журналом судового засідання та звукозаписом фіксації судового процесу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 01.06.2023 року, до Малиновського районного суду м. Одеси надійшло для розгляду складене слідчим СВ ВП №2 ХРУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_12 , клопотання про застосування в кримінальному провадженні №0000177 від 06.02.2023 року відносно ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру, у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

01.06.2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями клопотання розподілені для розгляду на відповідний склад суду (а.с.8).

Наступним документом в матеріалах кримінального провадження є телефонограма секретаря судового засідання датована 21.09.2023 року про сповіщення учасників провадження про призначення судового засідання на 12:00 год. 29.09.2023 року (а.с.9).

Тобто, у встановлений кримінально процесуальним законом п`ятиденний строк з дня надходження клопотання, місцевим судом підготовче судове засідання призначено не було, та не проведено.

Колегія суддів звертає увагу, що формально в матеріалах провадження наявна ухвала суду від 29.09.2023 року про призначення судового розгляду клопотання на 12:40 год. 29.09.2023 року, однак фактично підготовче провадження не проводилось, що вбачається із журналу судового засідання та звукозапису технічної фіксації судового процесу (а.с.17-18, 19-22).

Також, згідно вказаної ухвали судовий розгляд клопотання ніби призначався на 12:40 год. 29.09.2023 року, однак відповідно до журналу судового засідання вказаного дня, об 12:40 год., суд вже видалися до нарадчої кімнати для прийняття рішення по суті клопотання. Інші журнали судових засідань в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції, без проведення підготовчого судового засідання, в порушення вимог ст.ст. 314, 316 КПК України, без призначення судового розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, провів судовий розгляд клопотання відносно ОСОБА_9 та постановив оскаржену ухвалу.

Таким чином, ігнорування місцевим судом приписів Глави 27 Розділу IV КПК України («Підготовче провадження»), свідчить про невиконання судом положень кримінально-процесуального законодавства України, які регламентують загальні засади кримінального судочинства та загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.2 КПК.

Також колегія суддів звертає увагу, що з урахуванням обставин провадження, надходженням для розгляду клопотання сторони обвинувачення про застосування примусових заходів медичного характеру та особи ОСОБА_9 , неприпустимим є зазначення судом першої інстанції щодо останнього словосполучення «обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України», оскільки ОСОБА_9 не має статусу обвинуваченого в кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ч.2 ст.42 КПК обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК, а в даному провадженні обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 до суду не надсилався.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 КК кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК).

Згідно зі ч.1 ст. 19 КК осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру (ч. 2).

Суб`єктивна сторона - це внутрішня сторона кримінального правопорушення, бо вона включає ті психічні процеси, що характеризують свідомість і волю особи в момент вчинення кримінального правопорушення. Ознаками суб`єктивної сторони, як елементу складу, є вина, мотив і мета кримінального правопорушення. Обов`язковою (необхідною) основною ознакою суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення є вина особи.

Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки (відповідно вольова та інтелектуальна ознаки) не є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 18 КК і в такому випадку відсутня вина як обов`язкова основна ознака суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення, а отже і суб`єктивна сторона. Зазначене є правовою підставою для юридичної оцінки дій неосудної особи не як кримінального правопорушення, а як суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК.

Тобто у разі доведеності неосудності ОСОБА_9 до останнього неприпустимим є зазначення «скоєння ним злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України», оскільки він не може вважатися суб`єктом кримінального правопорушення, а вірним, у разі підтвердження доказами, слід вважати зазначення «вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Апеляційний суд вважає, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при розгляді справи та постановлені ухвали, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст.412 КПК, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п.1 ч.1 ст.415 КПК суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому колегія суддів також виходить з положень ч.1 ст.9 КПК, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, відповідно до положень ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Частиною 2 та 3 ст. 415 КПК передбачено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, а тому доводи сторони обвинувачення про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу мають бути перевірені під час нового розгляду клопотання.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_10 - задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29.09.2023 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_12 в кримінальному провадженні №0000177 від 06.02.2023 року, та застосовано до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом - скасувати.

Призначити новий розгляд клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_12 в кримінальному провадженні №0000177 від 06.02.2023 року за ч.4 ст.185 КК України, про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу, в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4