ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

обвинуваченої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.04.2023 року за № 0000107, за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Гомель, Республіки Білорусь, громадянки України, українки, з середньою освітою, не працючої, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимостей не має,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -

встановив:

ОСОБА_11 09.04.2023 маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, переслідуючи ціль незаконного збагачення, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, ввійшовши в довіру ОСОБА_10 , запропонувала останній надання посередницьких послуг з купівлі квартири АДРЕСА_2 .

В подальшому, ОСОБА_11 , повідомила потерпілій, що власник вказаної квартири готовий продати дану квартиру за 25000 доларів США та ОСОБА_10 потрібно внести завдаток у розмірі 1000 доларів США, на що потерпіла погодилась.

На виконання умов усних домовленостей, 09 квітня 2023 року приблизно о 13:00, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 аллея, ОСОБА_10 , повністю довіряючи ОСОБА_11 передала їй як завдаток за квартиру АДРЕСА_2 , грошові кошти в розмірі 37500 гривень.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_11 , ввійшовши в довіру ОСОБА_10 , в телефонному режимі повідомила останній, що їй необхідно сплатити ще 500 доларів США як завдаток за вищевказану квартиру, та 1000 доларів США за посередницькі послуги.

В подальшому, 10.04.2023, приблизно о 17:00, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_10 передала ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 1500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.04.2023 становило 54855 гривень.

В подальшому, ОСОБА_11 , не маючи наміру надавати ОСОБА_10 посередницькі послуги з продажу квартири АДРЕСА_2 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись отриманими грошовими коштами на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 92355 гривень.

Допитана під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_11 заявила, що визнає себе винною у скоєнні інкримінованого кримінального проступку частково, зокрема визнає, що отримала грошові кошти від потерпілої у вказаному в обвинувальному акті розмірі, але стверджує, що їх отримання було пов`язане з наданням ріелторських послуг потерпілій, тому складе шахрайства в її діях не має.

При цьому, обвинувачена дала суду покази про те, що у зазначені в обвинувальному акті дати та місці, їй стало відомо, що потерпіла ОСОБА_12 , яка з донькою є біженцями з зони бойових дій, шукає квартиру для оренди, яку в подальшому знайшли, але потім знайшли іншу на вул. Посмітного, уклали договір. Потім вони шукали квартиру для купівлі за програмою «Е-оселя». Вона свою чергу на сайті «OLX» знайшла квартиру по АДРЕСА_5 , вартість якої була 30000, але була переконана, що можна було її купити за 25000 доларів США. Про це вона повідомила потерпілу і та погодилась її подивитись. ОСОБА_11 зв`язалась з продавцем, домовилась про перегляд квартири і поїхала туди з потерпілою. Потерпілій квартира сподобалась, а також задовольнила ціна, які їй повідомила ОСОБА_11 , а саме 25000 доларів США. Під час спілкування з потерпілою вона їй всіляко допомагала, надавала теплі пледи, обігрівач, оскільки усвідомлювала, що їй тяжко бо вона є тимчасово переміщеною особою. Після того, як потерпіла погодилась придбати квартиру, вона повідомила, що для того, щоб домовитись з власниками їй необхідно, що ОСОБА_12 їй передала 1000 доларів США авансу і та погодилась. Цю суму авансу потерпіла їй передала в гривневому еквіваленті 37500 гривень. Потім виникли проблеми з власниками, які вона намагалась вирішувати шляхом переговорів. Перебуваючи в цьому процесі у неї склалась скрутна матеріальна ситуація і вона попросила потерпілу передати їй грошові кошти за її ріелторські послуги наперед у сумі 1500 доларів США. Оскільки за час спілкування у них склались довірливі стосунки, потерпіла передала їй таку суму грошей. Далі в один із днів, вона прийшла повідомити потерпілу про проблеми з домовленостями із власниками квартири, через їх відсутність у місті, але потерпіла сказала, що написала на неї заяву до поліції.

Також обвинувачена в судовому засіданні запевняла суд, що працює ріелтором, але в підтвердження таких відомостей відповідних договорів або документів про працевлаштування в агентстві нерухомості вона надати не може. Також на питання суду обвинувачена відповіла, що отримуючи гроші від потерпілої, вона будь-яких договорів або розписок не складала. В наявний час вона частково потерпілій шкоду відшкодувала, та має намір повернути всі кошти, що отримала від неї.

Таким чином, пояснення обвинуваченої є суперечливими, не змістовними і фактично свідчать про невизнання нею своєї вини та фактичних обставин обвинувачення.

Оскільки фактично ОСОБА_11 не визнала себе винуватою у пред`явленому обвинуваченні, суд дослідив всі докази у справі, надані учасниками кримінального провадження суду.

Не зважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_11 , її вина підтверджується, а позиція захисту повністю спростовується сукупністю доказів, досліджених судом. Натомість, жодного доказу на підтвердження версії захисту суду не надано.

Так, вина обвинуваченої ОСОБА_11 у пред`явленому обвинуваченні підтверджується дослідженими судом доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_10 дала показання про те, що вона разом з донькою переїхали до м. Одеса з м. Костянтинівка Донецької області, шукали житло, знайшли оголошення та особа, яка представилась директором фірми нерухомості повідомила, що не зможе приїхати та з ними буде ОСОБА_13 . ОСОБА_13 , спочатку допомагала з орендою, але потім вона допомагала в пошуках для купівлі квартири. У квітні вони знайшли квартиру, вартість якої, за повідомленням обвинуваченої, була 25000 доларів США. Цю квартиру показував родич власниці. ОСОБА_13 проводила з ними час, вони довіряли їй. ОСОБА_13 попросила залог 9 числа у сумі 1000 доларів США пояснюючи це тим, що це потрібно для нотаріального оформлення та щоб утримати квартиру від продажу іншим покупцям, щоб власниця почекала до дозволу на іпотеку, тобто в якості завдатку. Потерпіла передала їй ці гроші в Аркадії в гривнях. Потім ще передала 1500 доларів США, які ОСОБА_14 попросила для власника квартири та за її послуги на робочі витрати і вона їй їх надала. Згодом, коли купівля квартири не розпочиналась ніяк, відтягувалась, ОСОБА_13 просила ще грошей, тоді ОСОБА_10 зрозуміла, що щось не так та через неділю після передачі грошей звернулась до поліції. Підтверджень про те, що ОСОБА_13 є ріелтором, потерпілій не надавали. Обвинувачена частину грошей повернула, на даний час залишилась ще сума 1415 до ларів США.

Свідок ОСОБА_15 дала показання про те, що з обвинуваченою вона познайомилась, оскільки та працювала ріелтором, та їм з матір`ю необхідна була квартира для оренди. Вона та її матір звернулись до фірми нерухомості телефоном, але вони сказали, що вони не можуть надавати послуги і переадресовувати їх питання на ОСОБА_13 . Отже, вони не сумнівались, що вона ріелтор. Потім ОСОБА_13 почала шукати їм квартиру для купівлі 5 чи 7 квітня. Того ж вечора вона запропонувала квартиру на вул.Посмітного, їм все сподобалось та обвинувачена запевняла їх, що зможе домовитись збити ціну та щоб їм дали іпотеку на квартиру за програмою «Е-оселя», оскільки власниця хотіла продати квартиру за 32000 доларів США, а у них було 25000 доларів США. Однак ОСОБА_13 неодноразово їх запевняла, що зможе умовити власницю знизити ціну. Всього вони переглянули близько 7 квартир, однак зацікавили 2. Наступного дня ОСОБА_13 попросила завдаток для власника квартири і її мати передала ОСОБА_14 ці гроші у сумі в гривні, що еквівалентно 1000 доларів США за курсом, щоб та її не продавала. Її матір надала ці гроші, потім пізніше ОСОБА_13 попросила ще 1500 доларів США, які вони їй передали. Обидва рази передачі грошей вона, ОСОБА_15 , була присутня. Потім обвинувачена відкладала зустріч з власниками для підписання договору, почала просити ще грошей у сумі 600 грн. і вона зрозуміла, що щось не так і почала перевіряти її номер в інтернеті у застосунку «Getcontact» та побачила, що обвинувачена підписана як « ОСОБА_13 шахрайка з нерухомості». Вони дійшли висновку, що їх підозри про те, що їх обманули підтвердились і вони з матір`ю пішли до поліції, оскільки ОСОБА_14 не хотіла повертати гроші. Вони пішли до квартири, яку мали намір придбати, сусіди подзвонили власнику, коли зв`язались з безпосередньою власницею, вона повідомила, що нічого не отримувала, ніякого залогу від ОСОБА_13 і вона їм сказала, що це вони затягують зустріч з ними. До офісу ріелторської компанії вони не приїжджали, договір не укладали. Про передачу коштів ніяких документів ОСОБА_14 не оформлювала, до агентства нерухомості їх не запрошували.

Свідок ОСОБА_16 дала показання про те, що вона допомагала продавати квартиру однокласниці, це був початок-кінець квітня 2023 року, власником квартири був ОСОБА_17 , квартира знаходилась на АДРЕСА_6 . Терміновості у продажу не було та ціна квартири на рекламі на сайті ОЛХ без комісії була 32000/33000, а не 25000, і торгу до такої суми бути не могло. До неї звернулась обвинувачена, як ріелтор, з нею вони не бачились, спілкувались через телефон. Зазначила, що ключі від квартири вона нікому не передавала та її син показав квартиру, їй гроші ніхто не передавав та про передачу грошей їй було невідомо. Потім подзвонила однокласниця, яка сказала що у під`їзді знаходиться жінка, яка стверджує, що її обманули на гроші за продаж квартири. Вона звернулась до дільничного, надала покази в Шевченківському ВП. Потім обвинувачена, знаючи, що вони спілкуються, розмовляла по телефону. У телефонній розмові обвинувачена намагалась схилити її сказати ОСОБА_12 , що квартира вартує 25000 доларів США, але вона на це не погодилась і в неї виникла підозра, що ОСОБА_14 є шахрайкою, тому свідок ці телефонні розмови записувала, а записи передала слідчому.

Крім цього вина обвинуваченої ОСОБА_11 підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2023 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала обвинувачену ОСОБА_11 на фото №2. (т.2, а.с.6-8)

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.04.2023 року, додаток DVD диск, згідно якого свідок ОСОБА_15 впізнала обвинувачену ОСОБА_11 на фото №2. (т.2, а.с. 9-12)

Протоколом огляду предмета від 19.01.2023 року, згідно якого об`єктом огляду був DVD-R диск «hр» об`ємом 4,7 GB, на якому знаходяться аудіозаписи 686, 4070, з яких вбачається розмова, де жіночий голос схожий на голос ОСОБА_11 та жіночий голос схожий на голос ОСОБА_16 щодо передачі авансу, домовленостей щодо зустрічі ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , де ОСОБА_11 говорить про те, що квартира буде придбана за 32000 доларів, що сума є. також ОСОБА_14 вмовляє ОСОБА_16 сказати Пліска, що кваритра вартує 25000 доларів США (т.2, а.с. 13-14)

Також, вина ОСОБА_11 підтверджується наступними документами, які містять інформацію, яка підтверджує фактичні дані про наявність обставин, що мають значення для цього кримінального провадження і, які доведені обвинуваченням. При цьому враховує, що досліджені і наведені рапорт співробітника поліції та витяг з ЄРДР, надані прокурором в підтвердження вини обвинуваченої, є документами та не є процесуальним джерелом доказів в розумінні вимог КПК України, зокрема, ст. 84 КПК України, однак ці документи судом враховуються в сукупності з іншими дослідженими доказами.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за №0000107, згідно якого 15.04.2023 року до ЧЧ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_10 , яка мешкає за адресою : АДРЕСА_7 , в якій вона просить прийняти міри правового характеру до невстановленої особи, яка 10.04.2023 року шахрайським шляхом, під приводом надання послуг з продажу квартири заволоділа грошовими коштами заявниці в розмірі 2500 доларів США.(т.2, а.с.1)

Рапортом ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 15.04.2023 року про те, що 15.04.2023 року о 18:18 год. надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного,33, заявниця переселенка з м.Бахмут, звернулась за допомогою до так званого ріелтора на ім`я ОСОБА_13 , щоб та знайшла житло для купівлі згодом заявниця віддала їй завдаток та за послуги 2500 доларів США, потім виявилось, що та шахрайка.(т.2, а.с. 2)

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.04.2023 року від ОСОБА_10 , про те, що 09.04.2023 року вона знаходячись на Аркадійській алеї передала кошти жінці на ім`я ОСОБА_13 у сумі 2500 доларів США за купівлю квартири.(т.2, а.с. 3-5)

Всі перелічені джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані про діяльність ОСОБА_11 , направлену на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), а тому кладе в основу обвинувального вироку.

Аналізуючи заяву ОСОБА_11 про визнання вини у скоєному кримінальному проступку, а саме в тому, що вона на початку квітня 2023 року, зловживаючи довірою по відношенню до ОСОБА_10 під приводом продажу квартири, заволоділа грошовими коштами у розмірі 2500 доларів США. (т.2, а.с.16), тобто її фактичного зізнання у вчиненні кримінального проступку та оцінуючи її з точки зору допустимості та належності її як доказу, суд приходить до наступного .

Відповідно до ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією, законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Згідно з ч.4 ст.95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього кодексу, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За правилами ст.86 КПК, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод у випадках, коли такі докази було отримано внаслідок катування, жорсткого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження, чи коли було порушено право особи на захист, а також у випадку отримання показань чи пояснень від особи, яку не було повідомлено про її право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

З`явлення зі зізнанням це особисте, добровільне письмове чи усне повідомлення заявником правоохоронний орган, прокурора або суд про скоєний чи підготовлюваний ним злочин.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, згадану заяву із зізнанням написано обвинуваченою ОСОБА_11 17.04.2023 року після внесення відомостей до ЄРДР та фактично розпочатим досудовим розслідуванням. Зазначена обставина підтверджується підписом на заяві оперуповноваженого СКР, який прийняв цю заяву та штампом вхідної кореспонденції ВП№5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 17.04.2023 р., заявою ОСОБА_11 з зізнанням від 17.04.2023 р.

Зважаючи на це, суд приходить до висновку, що добровільність написання цієї заяви обвинуваченою ОСОБА_11 є сумнівною, а тому заява із зізнаннями ОСОБА_11 визнається судом недопустимим доказом у справі.

Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов таких висновків.

Обрана обвинуваченою ОСОБА_11 позиція про її невинуватість у скоєнні інкримінованого кримінального проступку, її позиція про те, що вона збиралась передати частину коштів ОСОБА_10 в якості авансу власниці квартири, а іншу частину коштів вона залишила у себе як плату за виконану роботу, спростовується наступним.

Так, згідно зі ст. 190 КК України шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, оскільки обвинувачена стверджує, що частина коштів вона залишила собі за виконання нею послуг ріелтора, а іншу частину начебто збиралась передати як аванс для забезпечення виконання договору купівлі-продажу, слід виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати. Розмежування кримінально-караного злочину від цивільно-правової угоди слід проводити не по тому, як оформлені укладені між сторонами договори, а по тому, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, мова йде про шахрайство (постанова Верховного Суду від 24.09.2020 р. у справі №755/10138/16-к).

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-250кс16, Верховного Суду колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 759/14119/17 наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за наявності підстав не повинна бути перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

Так, судом згідно показань потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_15 достовірно встановлено, що ОСОБА_11 після допомоги з орендою квартири, почала підтримувати спілкування з ОСОБА_10 , між ними виникли хороші стосунки та довірливі відносини, потерпіла після надання їй допомоги ОСОБА_11 , повністю стала довіряти останній. А обвинувачена в свою чергу своєю поведінкою викликала у потерпілої довіру та впевненість у вигідності пропозиції з купівлі квартири, яку запропонувала ОСОБА_11 . Також стороною захисту не оспорювався і факт передачі потерпілою грошових коштів у розмірі 2500 доларів США, те, що реальна вартість квартири становила 32000 доларів США та власник квартири не збиралась продавати її за нижчу суму 25000 доларів США. Отже ці обставини є такими, що встановлені судом та підтверджуються показаннями обвинуваченої, потерпілої, свідка ОСОБА_15 .

Доводи обвинуваченої ОСОБА_11 про те, що вона бере гроші за виконану роботу як ріелтора, спростовується показами потерпілої ОСОБА_10 , яка зазначила, що передавала кошти, вважаючи, що по-перше власник квартири дійсно згодна продати квартиру за 25000 доларів США, про що її ввела в оману обвинувачена, по-друге, обвинувачена переконала її, що в передану суму входять витрати на оформлення документів, задаток власниці квартири та оплата послуг ОСОБА_11 , які на її думку на той момент були пов`язані з підготовкою до оформлення угоди купівлі квартири.

Однак судом встановлено, що власнику квартири грошові кошти не були передані, обвинувачена ОСОБА_11 не являлась ріелтором, оскільки офіційно не працевлаштована в агентстві нерухомості, що свідчить про бажання ОСОБА_11 завуалювати свій злочинний умисел, ніяких дій щодо укладення договору купівлі-продажу квартири нею не проводились, кошти, які передала їй потерпіла вона не повернула, навіть після неодноразових спроб потерпілої повернути кошти. Вказане також підтверджується наданими поясненнями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Зокрема, свідок ОСОБА_15 зазначила, що обвинувачена увійшла в довіру, ввела в оману її матір та заволоділа грошовими коштами, зазначивши, що угода з купівлі квартири відбудеться на вигідних умовах та володілець квартири погодився продати квартиру за меншу суму. Доводи обвинуваченої спростовуються показами свідка ОСОБА_16 , яка зазначила, що ціну квартири не знижували та про це не йшла мова та зрозумівши, що обвинувачена переслідує незрозумілі цілі, почала записувати розмови з нею по телефону на диктофон.

За таких обставин стверджувати про наявність між обвинуваченою та потерпілою домовленостей немає підстав. Будь-яких даних про те, що ОСОБА_11 мала реальні можливості та бажання виконати взяті на себе зобов`язання матеріали кримінального провадження не містять.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, при вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення, визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований кримінальний проступок, був вчинений і обвинувачена є винною у вчиненні цього кримінального проступку.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність, спрямованість та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення повинен пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер або спрямованість умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 8 жовтня 2019 р. у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 р. у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 р. у справі № 760/23459/17 та ін.).

Суд вважає, що доводи обвинуваченої щодо відсутності у неї умислу на заволодіння грошовими коштами потерпілої, шляхом зловживання довірою, такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене, вони не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, повністю спростовуються зібраними до безпосередньо дослідженими доказами, які суд визнає належними та допустимими, та такими, що мають значення у справі.

Отже суд, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України, проаналізувавши представлені сторонами докази, приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_11 обвинувачення є доведеним, а сумніви захисту з цього приводу є непереконливими.

Показання в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 про те, що саме ОСОБА_11 вчинила відносно неї шахрайські дії, за викладених вище обставин є послідовними, логічними, узгоджуються та підтверджуються сукупністю зібраних в кримінальному провадженні доказів, в тому числі і показаннями самої обвинуваченої, в частині, що не суперечать показанням потерпілої, показаннями свідків та письмовими доказами, які суд визнає належними та допустимими та такими, що мають значення у даному кримінальному провадженні. Відтак, суд, кладе їх в основу обвинувального вироку і, виходячи із позиції ЄСПЛ, визнає їх досить переконливими, щоб на підставі їх розумної оцінки визнати ОСОБА_11 причетною до вчинення шахрайства відносно потерпілої ОСОБА_10 .

Таким чином, допитавши обвинувачену, потерпілу, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Досліджені судом докази дають підстави для висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 , про винуватість останньої в його вчиненні, про наявність фактичних підстав для визнання ним винуватості та про відповідність встановлених органом досудового розслідування обставин наявним матеріалам досудового розслідування та формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_11 у вчиненні нею кримінального проступку, та кваліфікує її дії за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_11 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_11 вчинила кримінальне правопорушення, яке у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків.

ОСОБА_11 має постійне проживання, дані про її перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра відсутні, судимостей не має.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_11 судом не встановлено.

Судо також не встановлено обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_11 .

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_11 необхідно для її виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді громадських робіт в межах, передбачених санкцією ч.1 ст.190 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді громадських робіт у межах, передбачених санкцією ч.1 ст.190 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винній.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винної та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_11 саме такого виду покарання.

Речові докази, визнані такими та долучені до матеріалів провадження постановою дізнавача СД ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_18 від 19.04.2023 року, а саме один лазерний диск формату DVD-RW білого кольору слід залишити в матеріалах кримінального провадження, до якого він долучений.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_11 , визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та призначити їй покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді громадських робіт на строк 220 (двісті двадцять) годин.

Речові докази, визнані такими та долучені до матеріалів провадження постановою дізнавача СД ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_18 від 19.04.2023 року, а саме один лазерний диск формату DVD-RW білого кольору залишити в матеріалах кримінального провадження, до якого він долучений.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

05.02.2024

Єдиний унікальний номер справи: №522/8095/23

Номер провадження № 1-кп/522/398/24

Головуючий суддя ОСОБА_1