СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/3971/23
пр. № 1-кп/759/908/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року місто Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в місті Києві судове засідання у кримінальному провадженні за № 0000626 від 15.09.2022, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня, Чернігівської обл., українця, громадянина України, який здобув повну середню освіту, неодружений, проходить військову службу, має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-07.09.2018 вироком Корюківського районного суду Чернігівської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням положень ст.71 КК України, до 5 років 2 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, звільненого з місць позбавлення волі на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 03.12.2021 умовно-достроково від відбування покарання на 1 рік 7 місяців 22 дні,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Старший солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилення від військової служби, без поважних причин та дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану 03.09.2022 о 08 год 00 хв. самовільно залишив місце служби - підрозділ військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ») та до 19 год 00 хв. 19.09.2022 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у самовільному залишенні місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, вказавши на час, місце, спосіб і мету їх вчинення.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття.

Відповідно ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та розкаянні; обставини, які пом`якшують його покарання, та відсутність обставин, які обтяжують його покарання; дані про особу обвинуваченого, а саме, те, що він неодружений, неодружений, проходить військову службу, має на утриманні одну малолітню дитину, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, також за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, вчинив кримінальне правопорушення будучи умовно-достроково звільнений з не відбутим покаранням строком 1 рік 7 місяців 22 дні, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість.

За сукупності вищенаведених обставин, враховуючи особу обвинуваченого, а також принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у виді позбавлення волі.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Суд також вважає що до призначеного покарання слід частково приєднати не відбуту частину покарання у відповідності до ст. 71 КК України за вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 07.09.2018.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання 1 (один) місяць позбавлення волі за вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 07.09.2018 і остаточне покарання ОСОБА_3 призначити у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1