Справа № 466/6646/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1026/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_9

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 21 серпня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, українця, раніше не судимого, працездатного, з неповною вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Львова, громадянина України, українця, раніше не судимого, працездатного, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 п.п. 1, 2 ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Відповідно до ч.3 п. 2 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 п.п. 1, 2 ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Відповідно до ч.3 п. 2 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_11 , за заподіяну моральну шкоду кошти в розмірі по 50000 гривень (п`ятдесят тисяч грн.) з кожного.

Вирішено питання речових доказів та арештованого майна.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 , 22.05.2021, приблизно о 05 год. 30 хв., діючи з хуліганських мотивів та явної неповаги до суспільства, установлених норм поведінки, нехтуючи елементарними правилами моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок перебуваючи в громадському місці, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження), та ОСОБА_8 , перебуваючи на вулиці, поряд із будинком АДРЕСА_4 , нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_13 , руками та ногами у різні ділянки тіла, після чого ОСОБА_12 , стопою своєї правої ноги у взутті, наніс декілька ударів в ділянку голови потерпілого ОСОБА_13 , чим відповідно до висновку експерта №128/2021 від 05.07.2021, спричинив наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно мозкова травма, забій головного мозку, хронічні двобічні субдуральні гематоми в тім`яних ділянках парасагітально, злами стінок лівих етмоїдальних граток; два рубці в цільній ділянці голови, синець нижче мочки лівого вуха та синець на спині зліва. Вказані тілесні ушкодження утворилась від дії тупих предметів або при ударі до таких, могли виникнути 22.05.2021 року внаслідок нанесення ударів руками та ногами. Травма голови відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вчинили грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України.

Не погоджуючись із оскарженим вироком суду, обвинувачені подали апеляційні скарги. Кожен з обвинувачених просить змінити оскаржений вирок Шевченківського районного суду міста Львова від 21 серпня 2023 року та призначити їм менш суворе покарання, яке відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок кримінального правопорушення у зв`язку із безпідставністю такого цивільного позову.

В мотивах своїх апеляційних скарг, які є аналогічними за своїм змістом, кожен із обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначає, що призначене їм покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та даним про їх особи.

У ході досудового розслідування вони свою вину беззаперечно визнали і сприяли розкриттю злочину. Вказують, що після заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , вони не залишили потерпілого у небезпеці та не покинули місце події, надали домедичну допомогу та викликали швидку медичну допомогу, навідувались до потерпілого у лікарню та допомогли матеріально його батькові.

Зважаючи на факт примирення із потерпілим, вони уклали із стороною обвинувачення угоду про визнання винуватості, письмову згоду на укладення якої було надано потерпілим ОСОБА_13 , якою було узгоджено призначення покарання - 1 рік позбавлення волі та на підставі 75 КК України та звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

У свою чергу, в ході судових дебатів прокурором ОСОБА_14 також зазначалося, що сторона обвинувачення просить суд призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі та на підставі 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Незважаючи на думку прокурора, не враховуючи пом`якшувальні обставини та не беручи до уваги даних про особи обвинувачених, судом було призначено суворіше покарання.

Також вважають, що цивільний позов не підлягає задоволенню у зв`язку із його безпідставністю.

Звертають увагу, що вони обвинувачуються у порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. Вказане вище кримінальне правопорушення спрямоване на порушення громадського порядку та моральності, і завдається шкода лише суспільним інтересам, а не окремим фізичним чи юридичним особам.

Не відповідає дійсності те, що в внаслідок події, яка мала місце 22 травня 2021 року - ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. Цивільним позивачем не надано жодних доказів на підтвердження якого-небудь зв`язку між смертю потерпілого і діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Щодо вимог про моральні страждання, які переніс позивач в процесі проведення лікування сина, то обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 добровільно надали метеріальну допомогу батькові потерпілого - ОСОБА_11 , хоч лікування його сина жодним чином не було пов`язане із діями таких обвинувачених - відтак, вважають, що останньому не завдано жодної моральної шкоди.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їх захисника ОСОБА_9 на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 , які заперечили проти апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не дотримано у повному обсязі.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнали винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився їх допитом.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується та не може бути оскаржений.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченим, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, дані про особи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які раніше не притягалися до кримінальної відповідальності, обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття обвинувачених, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість виправлення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з обранням покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, та можливістю застосування до останніх положень ст.ст. 75, 76 КК України. Так само колегією суддів не беруться до уваги , як безпідставні, доводи обвинувачених про те, що було укладено із стороною обвинувачення угоду про визнання винуватості, письмову згоду на укладення якої було надано потерпілим ОСОБА_13 , якою узгоджено сторонами було покарання - 1 рік позбавлення волі та на підставі 75 КК України та звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. Як вбачається, в матеріалах справи така угода відсутня, оскільки вона не була затверджена судом та повернута.

Колегією суддів не знайдено підстав для пом`якшення покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а покарання, призначене судом першої інстанції відповідає положенням ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинувачених.

Щодо вирішення цивільного позову, то слід вказати, що у відповідності до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянтів про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та моральними стражданнями потерпілого ОСОБА_11 .

Як встановлено у ході розгляду кримінального, саме ОСОБА_12 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, стопою своєї правої ноги у взутті, наніс декілька ударів в ділянку голови потерпілого ОСОБА_13 , чим відповідно до висновку експерта №128/2021 від 05.07.2021, спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження. В подальшому ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . У той час, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України. Відтак відсутня вина останніх у спричиненні моральних страждань потерпілому ОСОБА_11 (батьку померлого ОСОБА_13 ).

Також слід виключити із мотивувальної частини вироку покликання суду на вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою з ОСОБА_12 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження. Встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2023 року за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 296 КК України, до ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку(а.с. 174-185).

Таким чином апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають до задоволення частково, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 21 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - зміні.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 21 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, змінити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 21 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скасувати в частині задоволення цивільного позову. В задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Виключити із мотивувальної частини вироку покликання суду на вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою з ОСОБА_12 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження).

У решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4