ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
11 жовтня 2023 року місто Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
У судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про зупинення судового провадження у даному кримінальному провадженні у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_4 наразі мобілізований для проходження військової служби, тому положення ч. 1 ст. 335 КПК України безальтернативно покладають на суд обов`язок зупинити провадження до демобілізації обвинуваченого.
Обвинувачений підтримав клопотання захисника.
Прокурор заперечував щодо заявленого клопотання, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке вчинив знаходячись на військовій службі, будучи військовозобов`язаним, тому положення ч. 1 ст. 335 КПК України до обвинуваченого ОСОБА_4 застосуванню не підлягають.
Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлене клопотання дійшов висновку про наступне.
Згідно з частиною першоюстатті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 335 КПК Україниу разі, якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб.
Таким чином, якщо буквально трактувати ч. 1 ст. 335 КПК, то для зупинення судового провадження з наведеної підстави достатньо наявності факту призову обвинуваченого на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Разом з тим, в п. 2.3. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 р. у справі № 536/2475/14-к вказано,способи тлумачення норм права не можна використовувати ізольовано один від одного. Колегія суддів наголошує на тому, що надання переваги словесно-граматичному (буквальному) трактуванню норм законодавства без одночасного цільового (телеологічного) їх тлумачення не дозволить встановити зміст, а також мету та практичне значення існування тієї чи іншої норми у законодавстві. Це може призвести до значних та невиправданих ускладнень у правозастосовній практиці. Тому задля досягнення мети тлумачення правових норм доцільно використовувати способи тлумачення в їхній сукупності та комплексному взаємозв`язку.Наслідком ігнорування певних способів тлумачення норм, зокрема, функціонального, системного, порівняльного, може стати також превалювання формального підходу (форми) до розуміння над змістом (суттю) обставин кримінального провадження, які мають бути досліджені всебічно, повно та неупереджено для дотримання засади законності, передбаченої статтею 9 КПК України.
З огляду на аргументування та мотиви клопотання про зупинення провадження суд вважає за доцільне та необхідне здійснити системний метод аналізу ч.1 ст.335 КПК України у взаємозв`язку з іншими, пов`язаними з нею нормами, насамперед з нормою статті 2 КПК України, яка визначає завдання кримінального провадження.
Дійсно, ч.1 ст.335 КПК орієнтує суд на те, що перебування обвинуваченого на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період унеможливлює проведення судового провадження щодо нього та вимагає його зупинення.
Водночас, таке зупинення провадження може створити загрозу реалізації однієї із засад кримінального провадження - розумності строків. Вона гарантує право насамперед обвинуваченого, а також інших осіб, права та законні інтереси яких обмежуються під час провадження, від необґрунтованого і надмірного його затягування.
Положення ч. 3 ст.7 КПК України вказує, що зміст та форма кримінального провадження в умовах воєнного стану повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей здійснення кримінального провадження, визначених розділом IX-1 цього Кодексу.
Отже, ч. 1 ст. 335 КПК має застосовуватися, беручи до уваги не лише формальну відповідність фактичної ситуації особи, у зв`язку з якою ініціюється питання щодо прийняття відповідного рішення, словесній конструкції норми, в якій відображено зміст конкретної підстави для зупинення провадження, але й цілі, якої прагнув досягнути законодавець за наслідками зазначення у нормі відповідної підстави.
Із наведеного вище вбачається, що за змістом підстав для зупинення судового провадження, які передбачає ч. 1 ст. 335 КПК, вони безпосередньо пов`язані з неможливістю забезпечити присутність обвинуваченого в судовому засіданні під час судового провадження.
Отже, ключовим при вирішенні питання зупинення судового провадження є не сама по собі відповідність фактичної ситуації одній з обставин, закріпленій у ч. 1 ст. 335 КПК мобілізація обвинуваченого, а й те, що її існування призводить до об`єктивної неможливості обвинуваченого брати участь у судовому провадженні, що унеможливлює здійснення розгляду справи.
Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що положення ст.335 КПК України у частині зупинення судового провадження у зв`язку із мобілізацією не є імперативною.
Суд звертає увагу на те, що до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Тобто, відсутні будь-які об`єктивні перешкоди для розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.
Крім того, у судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, мотивуючи його тим, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій, є діючим мобілізованим військовослужбовцем, нагороджений, має на утриманні неповнолітню дитину, примирився з потерпілим.
Обвинувачений підтримав клопотання захисника.
Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання захисника та зазначив, що у заявленому клопотанні не зазначені нові обставини справи, що не розглядались та не прийняті до уваги суддею при обранні запобіжного заходу.
Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлене клопотання дійшов висновку про наступне.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою (чи продовження такого тримання) судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Згідно з ч. 1ст. 201 КПК Українипідозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятоюстатті 194 цього Кодексута покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
За змістом ст. 201 КПК України підставою для зміни запобіжного заходу є, зокрема, наявність нових обставин, які не розглядалися судом при застосуванні запобіжного заходу, зміна обставин провадження, зменшення встановлених ризиків.
В обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу захисник фактично посилалась на те, що ризиків, які зазначені в ухвалі про обрання запобіжного заходу та його продовження, немає. З боку обвинувачення не надано належних доказів в розумінні КПК, які б доводили існування ризиків.
Разом з тим, сторона захисту не зазначає будь-яких доводів щодо зміни обставин чи існуючих в провадженні ризиків. Фактично клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу ґрунтуються на позиції захисту про неправильність висновків суду, що по суті можуть бути доводами апеляційної скарги на судове рішення, а не обґрунтуванням клопотання про зміну запобіжного заходу.
Для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відносно обвинуваченого за ч. 3 ст. 286-1 КК України ОСОБА_4 судом враховується мета застосування найбільш суворого запобіжного заходу, яким є тримання під вартою, відносно обвинуваченого в контексті вимог ч. 1 ст. 177 КПК України.
Мета застосування запобіжного заходу, яка зазначена у ч. 1 ст. 177 КПК України, не може бути досягнута за умови застосування до обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів, про що в своєму клопотанні просила сторона захисту, оскільки на даний час у кримінальному провадженні не допитано потерпілого, свідків, не досліджені письмові докази, не допитаний обвинувачений.
З огляду на вище викладене, відсутні підстави для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, оскільки в силу змагальності сторін кримінального провадження захистом не спростовано тверджень сторони обвинувачення щодо того, що менш тяжкий запобіжний захід не зможе запобігти існуючим у провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
На думку суду, з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, жоден із більш м`яких запобіжних заходів у даних фактичних обставинах не буде ефективним та не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого на даному етапі судового розгляду, тому суд не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобігання наявних ризиків та виконання обвинуваченим покладених процесуальних обов`язків.
Будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, з врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше застосування раніше обраного запобіжного заходу.
Керуючись ст. 201, 331, 335 КПК України, суд, -
Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зупинення провадження залишити без задоволення.
Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1