СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/879/24
ун. № 759/2093/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду м.Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

власника майна ОСОБА_4

представника власника майна адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальникв відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001591 від 26.08.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 255, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

29.01.2024 року начальник відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001591 від 26.08.2023 року за ознаками кримінальних равопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 255, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289 КК України.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що слідчим управлінням ГУ Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001591 від 26.08.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, ч. ч. 1, 2 ст. 255, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24.08.2023 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території України, під час дії воєнного стану спільно та по взаємній згоді з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_16 , організував та очолив стійку злочинну організацію, визначивши необхідну для досягнення загальної злочинної мети її кількість, а також злочинну спеціалізацію вказаної злочинної організації, при цьому, керуючись бажанням спільного здійснення тяжких та особливо тяжких злочинів на території Київської області, корисливою метою яких було протиправне особисте збагачення, шляхом вчинення розбійних нападів на території Вишгородського та Бучанського районів Київської області, на окремих осіб із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я осіб, які зазнали нападу, з метою заволодіння чужим майном, що відбулося сплановано і під керівництвом ОСОБА_7

22.01.2024 року період часу з 19 год. 50 хв. по 20 год. 30 хв. старшим слідчим в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_17 проведено невідкладний обшук автомобіля, яким користується ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме LEXUS GX 470, сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний знак: НОМЕР_2 .

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_18 саме на цьому легковому автомобілі здійснював спостереження в районі дому майбутнього потерпілого та стосовно гр. ОСОБА_19 , забирав всіх учасників, після скоєння злочину. Відповідно до реєстраційної картки ТЗ автомобіль LEXUS GX 470, сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний знак: НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_4 .

В ході обшуку вищевказаного автомобіля виявлено та вилучено: транспортний засіб LEXUS GX 470, сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний знак: НОМЕР_2 , свідоцтво на транспортний засіб № НОМЕР_3 , ключі від зазначеного транспортного засобу 22.01.2024 року. Вищезазначене майно, яке вилучене після проведення обшуку визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, які самостійно та в сукупності з іншими доказами має суттєве значення для документування протиправної діяльності особи та встановлення істини по даному кримінальному провадженню. На разі, в ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, яке вилучено 22.01.2023 в ході обшуку автомобіля LEXUS GX 470, сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний знак: НОМЕР_2 , оскільки є вагомі підстави вважати, що вищевказані речі самостійно або в сукупності з іншими доказами мають суттєве значення для документування протиправної діяльності вказаної особи та встановлення істини по даному кримінальному провадженню, у зв`язку з чим просить клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив клопотання задовольнити та накласти арешт на автомобіль, який належить ОСОБА_4 .

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні проти клопотання заперував та пояснив, що автомобіль LEXUS GX 470, державний знак НОМЕР_2 , перебував у користуванні дружини ОСОБА_18 та на момент вчинення злочинних діянь ОСОБА_4 разом з дочкою на вказаному автомобілі перебували за кордоном України. У зв`язку з чим, LEXUS GX 470, державний знак НОМЕР_2 . не міг використовуватись ОСОБА_18 , як знаряддя вчинення злочину. Прокурором не доведена необхідність арешту автомобілю. Автомобіль використовувався постійно ОСОБА_4 , у тому числі й для потреб сім`ї.

ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала думку адвоката, пояснила, що дійсно у визначений прокурором період часу вона разом з дитиною перебувала за кордоном та повернулась 27.08.2023 року.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про його часткове задоволення виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУ Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001591 від 26.08.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, ч. ч. 1, 2 ст. 255, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289 КК України.

Згідно постанови заступника начальника ГУНП в Київській обл. ОСОБА_20 про зміну раніше визначеної групи слідчих від 22.01.2024 року визначено місце проведення досудового розслідування (основним) за адресою: м.Київ, вул.Святошинська, 2-А (т. 1 а.с. 26-28).

Згідно протоколу обшуку старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Київській обл. ОСОБА_17 від 12.01.2024 року вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу номер НОМЕР_3 , ключі, що поміщені до спец. пакету, транспортний засіб марки "LEXUS GX 470", сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний знак: НОМЕР_2 вилучено та поміщено на майданчик тимчасового тримання (т. 2, а.с. 97-102).

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Київській обл. ОСОБА_21 від 22.01.2024 року визнано речовими доказами: транспортний засіб марки "LEXUS GX 470", сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний знак: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , ключі від зазначеного транспортного засобу (а.с. 103-104).

23.01.2024 року ОСОБА_18 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255 КК України, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 30.01.2024 року (пр.№ 1 -кс/759/892/24, у.н. № 759/2109/24) надано дозвіл слідчому в ОВС СУ ГУНП в Київській обл. ОСОБА_17 на проведення 22.01.2024 року на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, обшуку транспортного засобу "LEXUS GX 470", сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний знак: НОМЕР_2 , власник якого ОСОБА_4 - дружина ОСОБА_18 , з метою відшукування та вилучення предметів/речей, що можуть мати значення речови доказів у кримінальному провадженні та/або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, а саме: транспортний засіб марки "LEXUS GX 470", сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний знак: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , ключі від зазначеного транспортного засобу.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу транспортний засіб марки "LEXUS GX 470", сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний знак: НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приписами статті 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбаченого, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого чи прокурора також і ч.3 ст. 132 КПК України.

Разом із тим, прокурором у своєму клопотанні та в судовому засіданні не доведено належність підозрюваному ОСОБА_18 зазначеного у клопотанні автомобіля, а також наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Так, із клопотання вбачається, що транспортний засіб марки "LEXUS GX 470", сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний знак: НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 .

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі Іатрідіс проти Греції [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі Антріш проти Франції , від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та Кушоглу проти Болгарії, заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції , пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства , n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи зазначені положення закону, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також зважаючи, що сторона кримінального провадження, що звернулась з клопотанням про накладення арешту, частково довела необхідність арешту, приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки "LEXUS GX 470", сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний знак: НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , яке вилучено в ході обшуку 22.01.2024 року легкового автомобілю LEXUS GX 470, сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний знак: НОМЕР_2 , шляхом заборони розпорядження (відчуження) будь-кому і будь-яким чином зазначеним майном.

Автомобіль марки"LEXUS GX 470", сірого кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний знак: НОМЕР_2 , - передати на відповідальне зберігання ОСОБА_4 та зобов`язати останню на першу вимогу слідчого, прокурора надавати вказаний автомобіль для проведення відповідних слідчий дій у кримінальному провадженні № 0001591.

В іншій частині клопотання відмовити.

Виконання ухвали покласти на процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1