справа № 462/3318/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дитятичі Мостиського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого водієм ПП «Мігом», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 близько 14.30 годин 7 березня 2022 року по вул. Виговського, 55 у м.Львові умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинене за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 близько 14.30 годин 7 березня 2022 року, перебуваючи у комірці загального користування, що на 4-му поверсі будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, на грунті раптово виниклого конфлікту із потерпілою ОСОБА_4 , наніс останній 4 удари по тілу, штовхаючи її руками в ділянку грудної клітки і рук, та схопивши дерев`яний стілець, тримаючи його обома руками, наніс ОСОБА_4 декілька ударів в ділянку лівого та правого передпліччя, внаслідок чого заподіяв потерпілій ОСОБА_4 наступні тілесні ушкодження: перелом інших частин кісток передпліччя, закритий відламковий перелом середньої третини лівої ліктьової кістки із зміщенням відламків, скарифіковані садна середньої третини правого передпліччя, забійні садна середньої третини лівого передпліччя, забійне садно правого плеча, забійне садно ділянки грудини, перелом ліктьової кістки, що відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, не визнав та вказав, що вони з потерпілою проживають на одному поверсі багатоповерхового будинку і в їхньому спільному користуванні знаходяться приміщення кладової та кухні. Так, 07.03.2022 він зайшов у кладовку, де побачив чоловіка потерпілої - ОСОБА_9 . Останній запропонував йому випити і налив горілки в стакан. В цей час зайшла потерпіла, стала кричати та, вихопивши у нього стакан, вилила горілку йому в обличчя. Далі потерпіла копнула його у живіт, нанесла йому 5-6 ударів табуреткою по голові та плечах, у результаті чого табуретка розлетілася, при цьому в руках потерпілої залишилася ніжка від такої. Вихопивши з рук потерпілої ніжку від табуретки, він направився до виходу з кладовки. В цей час потерпіла взяла дитяче кріселко і стала ним наносити йому удари по голові і тілу, а він у свою чергу, прикривши голову однією рукою, захищався від її ударів ніжкою від табуретки, яку тримав в другій руці. Далі він кинув ніжку від табуретки на підлогу і вийшов у коридор. Потерпіла вийшла за ним на коридор, забігла в кухню, взяла горнятко, яке в подальшому, вибігши на коридор, кинула в нього, однак йому вдалося ухилитися від цього удару. Надалі потерпіла повернулася у кладовку, а він пішов у свою квартиру. Приблизно через півгодини до нього прийшов зять потерпілої з товаришами та став кричати і погрожувати йому, проте він вигнав їх з квартири. Стверджує, що потерпіла оговорює його та просить його виправдати. Щодо цивільного позову ОСОБА_4 про відшкодування 49239 грн 56 коп матеріальної та 50000 грн моральної шкоди, то вважає такий безпідставний, оскільки тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток передпліччя та ліктьової кістки потерпіла спричинила собі сама. Однак не заперечує щодо відшкодування потерпілій 22523,20 грн матеріальної шкоди, тобто витрат понесених на лікування до липня 2022 року.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, суд вважає, що його винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у повному обсязі підтверджується сукупністю зібраних доказів, які були досліджені та перевірені судом в судовому засіданні.

Так, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що вона разом з чоловіком і сином проживають у квартирі АДРЕСА_3 , а обвинувачений у квартирі АДРЕСА_4 , і в їх спільному користуванні перебуває приміщення кладовки на цьому ж поверсі. Близько 14.30 год 7 березня 2022 року вона знаходилася вдома, а її чоловік вийшов з квартири покурити. В цей час біля вікна у коридорі загального користування курив сусід ОСОБА_6 . За деякий час вона вийшла з квартири на кухню загального користування підігріти воду. Приблизно через 15-20 хвилин вона знову вийшла з квартири, однак не побачила свого чоловіка на коридорі, чому заглянула у кладову кімнату, де побачила, як її чоловік і ОСОБА_6 розпивають спиртні напої. Відтак вона зробила їм зауваження і попросила чоловіка йти додому. Оскільки вони її не слухали, вона взяла пляшку і вилила горілку. Побачивши це, ОСОБА_6 штовхнув її руками в груди, внаслідок чого вона впала на мішки, а він в цей час пішов до своєї шафи. Далі вона направилася до виходу з кладовки. Коли вона наблизилася до ОСОБА_6 , він обернувся, схопив її за волосся, штовхнув і вона впала на ящики. Коли вона піднімалася, ОСОБА_6 наніс їй 3-4 удари кулаками по руках, а далі схопив дитяче дерев`яне кріселко і наніс ним пару ударів, після чого кинув це кріселко в неї, в результаті чого вона відчула сильний біль і заніміння руки. Чоловік допоміг їй встати і дійти до квартири. Надалі лікарі швидкої медичної допомоги, оглянувши її, зафіксували руку та скерували у 8-му клінічну лікарню, де зробили рентген і виявили перелом лівої руки, та наклали гіпс. На наступний день їй прооперували руку. Через пару місяців вона відчула сильний біль у зламаній руці, а тому поїхала в лікарню, де лікарі виявили зміщення титанової пластини, чому другий раз прооперували руку. Цивільний позов підтримала в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Зазначила, що на лікування нею понесено витрати в загальній сумі 49239 грн 56 коп, що підтверджується відповідними квитанціями. Окрім цього, внаслідок неправомірний дій обвинуваченого їй також заподіяно і моральної шкоди, яка полягає нестерпному фізичному болі та душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок отриманих тілесних ушкоджень - переломів кісток передпліччя та ліктьової кістки, необхідністю тривалого лікування, частковою втратою працездатності, порушенням звичного ритму її життя, погіршенням стану руки в цілому, яка болить по даний час. Моральну шкоду оцінює у розмірі 50000 грн. Просить цивільний позов задовольнити.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що він разом з дружиною ОСОБА_4 і сином проживають у квартирі АДРЕСА_5 . ОСОБА_6 є його сусідом по поверху. В обідню пору 07.03.2022 він стояв біля вікна на загальному коридорі і курив. В цей час до нього підійшов обвинувачений і запропонував випити горілки. Відтак вони пішли у кладову кімнату, де стали розпивати спиртні напої, що побачила його дружина і стала з ними сваритися. Оскільки вони не розходилися, вона забрала пляшку і вилила горілку. Побачивши це, обвинувачений піднявся з крісла і штовхнув його дружину. Потім став тягати її за волосся, а вона, захищаючись, відштовхувала його. Далі він схопив кріселко і став ним наносити їй удари, в результаті чого зламав дружині руку.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_6 . Обвинувачений і потерпіла є її сусідами по поверху. Навпроти її квартири знаходиться кладова кімната, якою спільно користуються мешканці їхнього поверху. 07.03.2022 вона, перебуваючи вдома, почула крики з кладовки. Відтак, вона вийшла на коридор і побачила потерпілу, яка кричала і притримувала правою рукою іншу руку. Від потерпілої почула, що обвинувачений зламав їй руку. В цей час обвинувачений стояв біля вікна на коридорі і курив, при цьому жодної швабри вона не бачила. Вона підійшла до ОСОБА_6 і запитала, що сталося. У відповідь обвинувачений сказав, що нічого не робив і нічого не знає. Надалі потерпіла поїхала в лікарню.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що обвинувачений є її чоловіком і вони проживають у квартирі АДРЕСА_7 . Близько 11.00 год 07.03.2022 вона повернулася додому. Її чоловік вийшов з квартири у кладове приміщення загального користування. За деякий час вона зайшла у кладовку і побачила свого чоловіка разом з чоловіком потерпілої, які сиділи і про щось говорили. Повернувшись додому, вона прилягла. За деякий час вона почула якийсь шум і додому повернувся її чоловік з подряпаним обличчям. Чоловік розповів, що прийшла потерпіла, вчинила сварку, вилила горілку, йшла на нього з табуреткою, а він захищався. Надалі до них прийшли зять потерпілої з товаришем і стали сваритися, погрожувати чоловікові за побиття ОСОБА_4 , однак вона їх не впустила у квартиру. Потім вона вийшла на коридор і побачила потерпілу ОСОБА_4 , яка кричала і притримувала руку іншою рукою, а також свекруху останньої.

Також винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, окрім показань потерпілої та свідків, підтверджується наступними доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.03.2022, витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.03.2022, згідно з якими ОСОБА_4 звернулася із заявою щодо нанесення їй близько 14.00 год 07.03.2022 мешканцем квартири АДРЕСА_7 , ОСОБА_6 декількох ударів дитячим кріслом по руках, внаслідок чого заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відламкового перелому лівої кістки із зміщенням відламків.

- випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №10947, згідно з якою ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні з 07.03.2022 по 10.03.2022 з діагнозом: перелом інших частин кісток передпліччя, З/відламковий перелом с/З ліктьової кістки із зміщенням відламків, скарифіковані садна с/3 правого передпліччя, забійні садна с/3 лівого передпліччя, забійне садно правого плеча, забійне садно ділянки грудини, гіпертензивна хвороба.

- висновком експерта №183 від 22.04.2022, згідно з яким у гр-ки ОСОБА_4 на час проведення судово-медичної експертизи виявлено синці на лівій та правій руках, в ділянці грудини справа, на правому стегні, на лівій гомілці, крововилив в м`які тканини на лівій руці, садно на правому передпліччі, плями на шкірі на правому передпліччі, які можуть бути слідами загоєних саден. Витребувана медична документація із ВП «Лікарня Святого Луки» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» та рентгенограми (первинна і контрольна) лівого передпліччя слідством для проведення судово-медичної експертизи не надані. Синці, садна утворилися внаслідок контактів вказаних ділянок тіла із тупими предметами, могли виникнути 07.03.2022 і відносяться до легкого ступеня тяжкості. Для встановлення наявності і характеру травми лівого передпліччя, давності, механізму виникнення та оцінки ступеня тяжкості, необхідно вивчення витребуваної медичної документації. При наявності такої може бути проведена додаткова судово-медична експертиза.

-висновком експерта №358-додатковий від 26.05.2022, згідно якого у гр-ки ОСОБА_4 за період перебування на стаціонарному лікуванні в ВП «Лікарня Святого Луки» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» 07-10 березня 2022 року було діагностовано: «перелом інших частин кістки із зміщенням відламків. Скарифіковані садна середньої третини правого передпліччя. Забійні садна середньої третини лівого передпліччя. Забійне садно правого плеча. Забійне садно ділянки грудини». З приводу травми лівої ліктьової кістки було проведено оперативне втручання «відкриту репозицію перелому діафізу ліктьової кістки з внутрішньою фіксацією». На час проведення судово-медичної експертизи, Висновок експерта №183 від 22.04.2022, лікарем судово-медичним експертом було виявлено синці на лівій та правій руках, в ділянці грудини справа, на правому стегні, на лівій гомілці, крововилив в м`які тканини на лівій руці, садно на правому передпліччі, плями на шкірі на правому передпліччі, які можуть бути слідами загоєних саден. Перелом лівої ліктьової кістки в середній третині, садна, синці, крововилив утворились внаслідок контактів вказаних ділянок тіла із тупими предметами та тупими предметами з обмеженою поверхнею, могли виникнути 07 березня 2022 року, як вказано в «Постанові» та потерпілою. «Перелом ліктьової кістки» відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я. Садна, синці, крововилив відносяться до легкого ступеня тяжкості.

-висновком експерта №1021 віл 13.10.2022, згідно з яким відповідно до записів лікаря-травматолога МТП №1 м. Львова, при обстеженні гр-на ОСОБА_6 у березні 2022 року було вказано діагноз: « забій м`яких тканин, садна чола, виличної ділянки справа, 3-го пальця лівої кисті.» На час проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не виявлено. Вказані лікарем травмпункту садна утворилися від дії тупого предмета, могли виникнути від контакту з елементами табурета 07.03.2022, як вказано в постанові і потерпілим, та відносяться до легкого ступеня тяжкості. Об`єктивних судово-медичних даних для визначення черговості спричинення саден у ОСОБА_6 немає. Кількість, характер, розташування саден на різних анатомічних ділянках та поверхнях тіла не дають підстав стверджувати про можливість їх виникнення у ОСОБА_6 внаслідок падіння його з висоти власного росту, яке він заперечує.

При ухваленні вироку суд не посилається на інші матеріали кримінального провадження, які були дослідженні в судовому засіданні за письмовим клопотанням прокурора та сторони захисту, оскільки вони не мають доказового значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи докази з точки зору їх допустимості, суд звертає увагу, що покази обвинуваченого, потерпілої, свідків отримано з дотриманням вимог КПК України, а тому вони є допустимими.

Показання потерпілої ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки такі є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, показання отримані безпосередньо у судовому засіданні, та узгоджуються з іншими наявними у матеріалах даного провадження доказами. Судом не встановлено обставин, що підтверджували б намір будь-кого із цих осіб, які були допитані судом під присягою, з будь - яких причин обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.

Показання свідка ОСОБА_11 , яка є дружиною обвинуваченого, суд оцінює критично, оскільки такі спростовуються показаннями потерпілої, свідків та вищенаведеними доказами, і вважає їх такими, що дані з метою уникнення обвинуваченим покарання за вчинення злочину.

Показання обвинуваченого та заперечення своєї винуватості в умисному спричиненні потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я, суд вважає такими, що суперечать показанням потерпілої, свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , висновкам експертиз, іншим письмовим доказам, не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються об`єктивними доказами у справі, є способом захисту обвинуваченого і мають мету переконати суд у непричетності обвинуваченого до умисного спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, та уникнення ним за це відповідальності.

Клопотання сторони захисту про визнання недопустимими протоколу допиту потерпілої від 16.03.2022 з підстав проведення допиту потерпілої ОСОБА_4 неуповноваженою на проведення слідчих дій у даному кримінальному провадженні слідчою ОСОБА_13 та відповідно висновку експерта №358-додатковий від 26.05.2022, в основу якого експертом покладено покази ОСОБА_4 , викладені в протоколі допиту потерпілої від 16.03.2022, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Отже, суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно і може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, при цьому суд зауважує, що в судовому засіданні протокол допиту потерпілої від 16.03.2022 не досліджувався.

В судовому засіданні потерпіла надала свої показання, які є аналогічними тим, що експерт ОСОБА_14 виклала у своєму висновку №358-додатковий від 26.05.2022 із матеріалів кримінального провадження, а саме протоколу допиту потерпілої від 16.03.2022, а також показанням ОСОБА_15 щодо обставин отримання нею тілесних ушкоджень, які вона надавала безпосередньо експерту ОСОБА_14 при її огляді, про що зазначено у висновку №183 від 22.03.-22.04.2022. Висновок експерта №358-додатковий від 26.05.2022 сформований на підставі медичних даних та висновку експерта №183 від 22.03.-22.04.2022.

Суд зауважує, що сам факт проведення допиту потерпілої слідчим, якому не було доручено розслідування, не призводить до звуження прав сторони захисту та безпосередньо не впливає на експертне дослідження та його висновки, а тому вважає, що висновок №358-додатковий від 26.05.2022 є належним доказом у даному кримінальному провадженні.

Інші письмові та речові докази у цьому кримінальному провадженні, досліджені безпосередньо у судовому засіданні, отримані у порядку, передбаченому КПК України, стосуються фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження та підлягають доказуванню у розумінні ст. 91 КПК України. Жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи вищевказані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого в умисному заподіянні потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень по ознаці тривалого розладу здоров`я є доведеною, як прямими, так і непрямими доказами, безпосередньо дослідженими в суді.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України, оскільки він умисно спричинив потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд вважає, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.122 КК України.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, викладені дані про особу винного, позицію прокурора та потерпілої сторони щодо призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне застосувати до нього ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що на переконання суду буде справедливим та співмірним із тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та особою винного.

Як вбачається зі змісту статтей 127, 128 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування 49239 грн 56 коп матеріальної та 50000 моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як встановлено судом, в даному кримінальному провадженні належним чином доведено винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а тому суд дійшов висновку про існування причинного зв`язку між шкодою, завданою ОСОБА_4 , і протиправним діянням заподіювача ОСОБА_6 .

З медичної карти стаціонарного хворого №10947 та інших медичних виписок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні у ВП «Лікарня Святого Луки» з 07.03.2022 по 10.03.2022 з діагнозом відламковий перелом с/з лівої ліктьової кісти із зміщенням відламків, де перенесла хірургічну операцію, отримала відповідне оперативне та знеболююче лікування, після чого знаходилася на амбулаторному лікуванні по 05.04.2022.

Копіями квитанцій та накладними, наданими позивачкою, підтверджується оплата за медичні товари та препарати за період з 07.03.2022 до 01.07.2022 на загальну суму 22523,53 грн, які суд вважає доведеними і такими, що підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої.

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №36867 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що потерпіла проходила лікування у стаціонарі ВП «Лікарня Святого Луки» з 05.07.2022 по 11.07.2022 з діагнозом перелом інших частин кісток передпліччя, неконсолідований перелом с/З лівої ліктьової кістки, міграція МК. Гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба з переважним ураженням серця без (застійної) серцевої недостатності.

Копіями квитанцій та накладними, наданими позивачкою, підтверджується оплата за медичні товари та препарати за період з 05.07.2022 до 01.08.2022 на загальну суму 26716,03 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що повторне перебування потерпілої на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у липні 2022 року не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з останнього на користь потерпілої 26716,03 грн витрат понесених нею на лікування.

Щодо відшкодування потерпілій моральної шкоди, суд виходить із такого.

Згідно із ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у зв`язку з пошкодженням майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду висловленої у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на це, враховуючи, що обвинувачений умисно заподіяв потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, які призвели до тривалого лікування з оперативним втручання, тимчасової втрати працездатності, що супроводжувалося переживанням інтенсивних больових відчуттів, фізичним та емоційним дискомфортом, порушенням звичного ритму життя, та беручи до уваги те, що потерпіла постійно відчуває ниючий біль в руці, не має можливості повноцінно виконувати фізичну працю, зазнала душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого щодо неї, який по сьогодні не вчинив жодних заходів щодо відшкодування їй шкоди, а тому, виходячи із засад виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково. Суд вважає, що грошова сума у розмірі 30000 грн є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану ОСОБА_6 потерпілій моральну шкоду.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого 10000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, надану потерпілій, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу.

Згідно з висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням. Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими - вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння.

Також відповідно до правового висновку ВП ВС, висловленого у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

З договору про надання правової допомоги від 19.07.2022, укладеного ОСОБА_4 з Адвокатським бюро ОСОБА_16 , акту виконаних робіт про надання юридичних послуг від 08.05.2023 та квитанції, згідно якої 08.05.2023 ОСОБА_4 сплачено на рахунок АБ ОСОБА_16 10000 гривень, як оплата за договором від 19.07.2022, вбачається, що ОСОБА_4 понесла витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень. Вказаний розмір витрат є співмірним зі складністю справи, обсягом і складністю виконаної адвокатом роботи, часом витраченим адвокатом на представництво інтересів ОСОБА_4 в суді, а відтак підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 22523 гривень 53 копійки матеріальної шкоди, 30000 гривень моральної шкоди, 10000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, а всього 62523 (шістдесят дві тисячі п`ятсот двадцять три) гривні 53 копійки.

В решті позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: