Справа № 348/1276/23
Провадження № 11-кп/4808/504/23
Категорія ч. 1 ст. 286-1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000158 за апеляційною скаргою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2023 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Надвірна Івано-Франківської області, українця, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, одружений, на утриманні має одну малолітню дитину, зареєстрований і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проходить військову службу за контрактом в Збройних Силах України на посаді - командира 3-го взводу командира машини військової частини НОМЕР_1 , військове звання - «молодший сержант», учасник бойових дій, раніше судимий, востаннє 27 квітня 2023 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України до штрафу у розмірі 300 н.м.д.г., що становить 5100 грн,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, і призначеним за вироком Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області від 27 квітня 2023 року, у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, більш суровим покаранням за даним вироком остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 58 КК України замість основного покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі призначено ОСОБА_8 покарання у виді 1 (одного) року службових обмежень для військовослужбовців із відрахуванням 10 % (десяти відсотків) із суми грошового забезпечення в дохід держави.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким: призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки; на підставі ч. 4 ст. 70 та ч. 3 ст. 72 КК України покарання, визначене вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.04.2023 у виді штрафу у розмірі 300 н.м.д.г., виконувати окремо.

Вважає, що вирок суду першої інстанції, яким ОСОБА_8 призначене остаточне покаранням у виді 1 року позбавлення волі без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами підлягає скасуванню через неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Так, суд першої інстанції неправильно застосував положенням ч. 4 ст. 70 та ч. 3 ст. 72 КК України, якими передбачено, що покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів чи вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання, суд безпідставно поглинув менш суворе покарання у виді штрафу у розмірі 300 н.м.д.г., визначене вироком суду від 27.04.2023, покаранням у виді 1 року позбавлення волі, яке на підставі ст. 58 КК України замінив на покарання у виді 1 року службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням 10% з суми його грошового забезпечення у дохід держави. Відтак поглинання менш суворого покарання у виді штрафу більш суворим покаранням у виді позбавлення волі та незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання сторона обвинувачення вважає неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Крім того, сторона обвинувачення вважає зам`яким призначене обвинуваченому остаточне покарання через неправильну оцінку судом особи обвинуваченого.

Суд першої інстанції встановив, що молодший сержант ОСОБА_8 , проходячи військову службу, відповідно до вимог ст.ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків.

Проте, молодший сержант ОСОБА_8 , у порушення вимог вказаних нормативних актів, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

17.04.2023 приблизно о 22 год. 30 хв., у темну пору доби, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки ВМW, моделі 320D, реєстраційний номер іноземної реєстрації НОМЕР_2 , перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння, що значно знижує реакцію і унеможливлює належним чином оцінювати дорожню обстановку, рухався ділянкою автодороги О-090901 сполученням «Надвірна - Бистриця» у напрямку с.Бистриця Надвірнянського району Івано-Франківської області, із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, та яка знаходиться поблизу виробничого об`єкту НГВУ «Надвірнанафтогаз», що по вул. С. Галечко в с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області, тобто в межах населеного пункту.

При цьому, ОСОБА_8 , керуючи вищевказаним автомобілем, рухався зі швидкістю приблизно 80-90 км/год, а в салоні даного автомобіля знаходився пасажир ОСОБА_10 .

Згідно п. 1.5 Розділу 1 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 1.10 Розділу 1 ПДР: безпечна швидкість - це швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах; дорожні умови -сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан; дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом; узбіччя - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней).

Згідно пп. «б» п. 2.3 Розділу 2 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до пп. «д» п. 2.3 Розділу 2 ПДР водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Згідно пп. «а» п. 2.9 Розділу 2 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 11.3 Розділу 11 ПДР на дорогах із двохстороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Згідно п. 12.1 Розділу 12 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 12.4 Розділу 12 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Однак, водій ОСОБА_8 , діючи всупереч наведеним нормативним вимогам, керуючи технічно справним автомобілем марки ВМW, моделі 320D, реєстраційний номер іноземної реєстрації НОМЕР_2 , перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись зі швидкістю приблизно 80-90 км/год вищевказаною ділянкою автодороги О-090901 сполученням «Надвірна -Бистриця» у напрямку с. Бистриця Надвірнянського району Івано-Франківської області, із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, перевищуючи максимально допустиму в населеному пункті швидкість, проявив неуважність до дорожньої обстановки, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху не урахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав на даній ділянці дороги безпечної швидкості, внаслідок чого без причин технічного характеру втратив керованість над вказаним автомобілем та виїхав на смугу зустрічного руху, а далі - на ліве узбіччя та у кювет, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Внаслідок порушення ОСОБА_8 вказаних пунктів ПДР України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажиру автомобіля ВМW, моделі 320D, реєстраційний номер іноземної реєстрації НОМЕР_2 , ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого плеча, а саме перелому плечової кістки, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за їх участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги;

- обвинувачений ОСОБА_8 просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Прокурор оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

За приписами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону при визначенні ОСОБА_8 покарання та ним було належним чином враховано всі обставини кримінального провадження.

Суд першої інстанції, як зазначено у вироку, визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції не встановив.

Суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 та наявність зазначених декількох обставин, що пом`якшують покарання, тому суд першої інстанції вважав їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання. Тому дійшов висновку про можливість застосувати до ОСОБА_8 норми ст. 69 КК України із призначенням покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, в тому числі у виді штрафу, з огляду на тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення. Суд першої інстанції вирішуючи питання про призначення остаточного покарання ОСОБА_8 , взяв до уваги те, що обвинувачений 27 квітня 2023 року був засуджений Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 5100 (п`ять тисяч сто) грн. Так, з матеріалів справи випливає, що обвинувачений ОСОБА_8 також винен в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, а тому покарання йому повинно бути призначено за правилами, передбаченими в частинах першій третій статті 70 КК України.

Так, суд вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання за ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2023 року у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 5100 (п`ять тисяч сто) грн, більш суворим, призначеним за даним вироком. Норми ч.ч. 1, 2 ст. 58КК України надають суду право, враховуючи обставини справи та особу засудженого військовослужбовця, замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Таким чином, вважаючи на встановлені судом обставини (пом`якшуючі покарання обвинуваченому обставини, відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченому обставин, наявність на утримання неповнолітньої дитини, лояльна позиція потерпілої до призначення обвинуваченому покарання, позитивні характеристики ОСОБА_8 за місцем проживання та проходження військової служби) суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість застосування до ОСОБА_8 , як військовослужбовця, замість позбавлення волі службове обмеження на той же самий строк із відрахуванням в доход держави із суми його грошового забезпечення відсотків.

Щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 посвідчення водія станом на 17 квітня 2023 року не отримував, та вважав, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом не призначається засудженому, який не має права керувати транспортними засобами, при цьому послався на відповідну практику Верховного Суду.

При цьому, дійсно станом на час апеляційного розгляду Верховний Суд у своїй постанові по справі № 702/301/20 від 04 вересня 2023 року зазначає, що особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

З наведеного слідує, що на час прийняття рішення судом першої інстанції такої практики не було, але дане покарання може бути призначене судом з урахуванням даних про особу обвинуваченого та конкретних обставин справи.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_8 за змістом листа т.в.о. командира військової частини ОСОБА_11 від 15 листопада 2023 року №715/36/1672 (а.п. 123) молодший сержант ОСОБА_8 на теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира відділення-командира машини 3 розвідувального відділення 3 розвідувального взводу розвідувальної роти. Станом на 09 листопада 2023 року ОСОБА_8 перебуває у зоні проведення бойових дій на території Херсонської області, де знаходить і дотепер. Від виконання своїх службових обов`язків останній у вказаний період часу не звільнявся.

Потерпіла не заперечувала щодо призначення найменшого покарання ОСОБА_8 , санкція статті передбачає альтернативу, що є дискреційними повноваженнями суду.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вмотивовано дійшов висновку щодо можливості не призначати додаткове покарання.

При цьому, суд апеляційної враховує, що фактично покарання у виді штрафу за попереднім вироком відповідно до копії квитанції до платіжної інструкції №65844755 від 25 травня 2023 року (а.п. 63) сплачено, тобто вирок суду виконано в цій частині.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, при визначенні строку основного покарання, належним чином врахував обставини цього злочину, а саме конкретні порушення вимог Правил дорожнього руху України.

Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженні у їх сукупності, даних про особу обвинуваченого, з врахуванням принципу гуманізму, на думку суду апеляційної інстанції, відповідає цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України.

Крім цього, при прийнятті рішення про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, колегія суддів враховує, що резолютивна частина його апеляційної скарги не містить вимоги про призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України є обов`язком. Законом передбачено два види складення, а саме шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного або часткового складення призначених покарань.

Прийняття рішення судом апеляційним інстанції на власний розсуд з цього приводу виходить за межі апеляційної скарги прокурора з приводу застосування відповідної норми закону та погіршить становище обвинуваченого, оскільки прийняття рішення про самостійне виконання вироку суду можливо виключно після призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції не встановив підстав для скасування вироку, а саме істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченої та тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення внаслідок м`якості, а тому оскаржений вирок необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286-1 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_12