ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, в порядку спеціального судового провадження (in absentia), матеріали кримінального провадження № 204/6387/22 (пр. № 1-кп/201/44/2023), відомості про яке 03 серпня 2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002926, стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Сартана Маріупольського району Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбачено ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення

ОСОБА_5 , будучи громадянином України, 11 травня 2022 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити з об`єктивних причин не виявилося можливим, перебуваючи на тимчасово окупованій території в м. Маріуполь Донецької області, діючи умисно та реалізуючи злочинний умисел, направлений на встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, з метою підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, надав згоду і добровільно зайняв посаду так званого «главы Администрации Октябрского района Мариуполя» (мовою оригіналу), створеної на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією РФ. Так, на обвинуваченого було покладено обов`язки щодо залучення осіб до співпраці з окупаційною адміністрацією м. Маріуполя Донецької області, роздача гуманітарної допомоги з РФ місцевим жителям та біженцям з м. Маріуполя Донецької області, організація евакуації місцевих мешканців до РФ, схиляння до співпраці з окупаційною адміністрацією місцевих підприємців, участь у підготовці пропагандистських матеріалів, що виправдовують військову агресію РФ проти України. Крім того обвинувачений ОСОБА_5 , позиціонуючи себе як представник окупаційної влади м. Маріуполя Донецької області, знаходячись на вищезазначеній території, з метою проведення інформаційно-підривних акцій здійснював дії, які полягали у поширені інформації щодо наявності у м. Маріуполі Донецької області окупаційної влади «ДНР», підконтрольної РФ, що в свою чергу висвітлювалося представниками РФ у підконтрольних ними засобах масової інформації на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_5 у період часу з 11 травня 2022 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлений, до теперішнього часу, перебуваючи на вищезазначеній посаді, виконував організаційно-розпорядчі функції у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації РФ, а саме в так званій «Администрации Октябрьского района Мариуполя» (мовою оригіналу), що діє на території тимчасово окупованого м. Маріуполя Донецької області.

Обвинувачений ОСОБА_5 за неодноразовими викликами у судові засідання не прибув, водночас був належним чином повідомлений про час місце судового провадження в порядку положень ч. 8 ст. 135, абз. 6, 8 ч. 3 ст. 323 КПК України шляхом опублікування повісток про виклики у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду, а отже знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, оскільки з моменту опублікування повісток вважається належним чином повідомленим про виклики та ознайомленим зі змістом повісток згідно з вимогами ст.ст. 135, 323 КПК України, на підставі чого стосовно ОСОБА_5 23 січня 2023 року було постановлено ухвалу про здійснення спеціального судового провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд у даному кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, здійснюється за відсутності обвинуваченого (in absentia), який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження).

При цьому суд вважає, що у даному кримінального провадження, у якому здійснюється спеціальне судове провадження (in absentia), стороною обвинувачення були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження. Зокрема прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України та під час досудового розслідування набув статусу підозрюваного згідно з вимогами ст. 42 КПК України та в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу як особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено йому внаслідок перебування на тимчасово окупованій території України, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, зокрема шляхом опублікування письмового повідомлення про підозру в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. У такий спосіб та відповідно до абз. 2 ч. 8 ст. 135 КПК України вказана особа з моменту опублікування письмового повідомлення про підозру у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора вважається такою, яка належним чином повідомлена про підозру. Крім того стороною обвинувачення у відповідності до вимог абз. 2 ч. 8 ст. 135 КПК України було опубліковано повідомлення про ухвалення слідчим суддею рішення про здійснення спеціального досудового розслідування, а також здійснені чисельні виклики, зокрема шляхом опублікування відповідних повісток, враховуючи відсутність поштового зв`язку на вказаній території. Таким чином слід вважати, що у даному кримінальному провадженні були дотримані вимоги ч. 5 ст. 374 КПК України та здійснені усі можливі заходи щодо забезпечення прав ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження, у тому числі з огляду на обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої здійснюється спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження, що перебачено п. 8 ч. 2 ст. 52 КПК України.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Так, у судовому засіданні захисник заявив про недоведеність поза розумним сумнівом обвинувачення стосовно ОСОБА_5 , у зв`язку з чим вважав, що усі сумніви щодо вини останнього повинні тлумачаться на користь цієї особи.

Показання учасників кримінального провадження наданих суду

Свідок ОСОБА_6 , будучи допитаним під час судового розгляду в режимі відеоконференції, суду пояснив, що раніше він працював разом з ОСОБА_5 у Сартанській селищній ВЦА, де він займав посаду керівника, а обвинувачений посаду його першого заступника. В останнє він бачив ОСОБА_5 26 лютого 2022 року під час евакуації населення з смт Сартана Донецької області, після чого він декілька разів розмовляв з обвинуваченим по телефону, вмовляючи того переїхати на підконтрольну Україні територію. На даний час йому відомо, що ОСОБА_5 після окупації м. Маріуполя Донецької області добровільно зайняв посаду голови адміністрації Жовтневого району міста Маріуполя, підтримавши окупаційну владу та навіть прийнявши участь у виборах від партії, окупаційної влади. Крім того він може підтвердити, що під час досудового розслідування за його участі, як зі свідком, проводились слідчі дії, зокрема він упізнав обвинуваченого серед фотознімків, наданих йому під час відповідної слідчої дії, а також йому надавався для огляду матеріали публікацій, розміщені в мережі Інтернет, на яких він упізнав ОСОБА_5 , як особу яка, займаючи посаду голови адміністрації Жовтневого району окупованого міста Маріуполя, здійснювала свою службову діяльність.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні суду пояснив, що з 2021 року він знайомий з ОСОБА_5 , з яким разом працював у Сартанській селищній ВЦА, де він займав посаду заступника керівника, а обвинувачений посаду першого заступника керівника. З початку війни він не бачив обвинуваченого, який у телефонній розмові повідомив йому, що залишається в м. Маріуполь Донецької області. Пізніше з відкритих джерел в мережі Інтернет йому стало відомо, що ОСОБА_5 після окупації м. Маріуполя Донецької області добровільно зайняв посаду голови адміністрації Жовтневого району міста Маріуполя, надавав гуманітарну допомогу мешканцям окупованої Сартанської громади, а також став представником політичної партії держави-агресора «Единая Россия» (мовою оригіналу), хоча до початку війни йому були невідомі політичні погляди обвинуваченого. Крім того він може підтвердити, що під час досудового розслідування за його участі, як зі свідком, проводились слідчі дії, зокрема він упізнав обвинуваченого серед фотознімків, наданих йому під час відповідної слідчої дії, а також йому надавався для огляду матеріали публікацій, розміщені в мережі Інтернет, на яких він упізнав ОСОБА_5 , як особу яка, займаючи посаду голови адміністрації Жовтневого району окупованого міста Маріуполя, здійснювала відповідну діяльність.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Загальними засадами кримінального провадження передбачено, що зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій статті 7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) (ч. 2 ст. 7 КПК України). Зміст та форма кримінального провадження в умовах воєнного стану повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей здійснення кримінального провадження, визначених розділом IX-1 цього Кодексу (ч. 3 ст. 7 КПК України).

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Частиною 3 ст. 26 КПК України передбачено, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Така загальна засада кримінального провадження як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, передбачена ст. 17 КПК України і встановлює, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На підставі ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 визначено, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У висновках Європейського суду з прав людини, висловлених у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її винуватості. За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 349 КПК України під час здійснення спеціального судового провадження досліджуються всі надані докази.

Статтею 373 КПК України передбачено, що якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Частиною 3 статті 374 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення , а також докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Таким чином, вирішуючи обвинувачення по суті на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду в обсязі та порядку, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 349 КПК України, суд робить висновок про винуватість ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні з наступних мотивів.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Рапорт органу безпеки від 17 травня 2022 року (т. 1, а.с. 18-19) з інформацією щодо виявлення протиправної діяльність ОСОБА_5 , який, будучи першим заступником керівника Сартанської селищної ВЦА, після тимчасової окупації м. Маріуполь Донецької області зайняв посаду так званого голови адміністрації Жовтневого району м. Маріуполь.

Протокол огляду комп`ютерних даних від 16 червня 2022 року з додатками до нього (т. 1, а.с. 51-55), яким зафіксовано розміщену в мережі Інтернет інформацію щодо діяльності ОСОБА_5 на так званій посаді «главы Администрации Октябрского района Мариуполя» (мовою оригіналу), створеної на тимчасово окупованій території м. Маріуполь Донецької області окупаційною адміністрацією РФ. Зокрема вказаним протоколом відображено у формі, придатній для сприйняття їх змісту (за допомогою зйомки та/або відеозапису екрана, та у паперовій формі) матеріали публікацій з фото/відеозаписами, оприлюдненими у мережі Інтернет під назвою «8 июня во дворе ОШ № 53 прошли сходы главы города мариуполя ОСОБА_8 и главы администрации Октябрьского района ОСОБА_9 » (мовою оригіналу).

Протокол огляду комп`ютерних даних від 19 серпня 2022 року з додатками до нього (т. 1, а.с. 56-63), яким зафіксовано розміщену в мережі Інтернет інформацію щодо діяльності ОСОБА_5 на так званій посаді «главы Администрации Октябрского района Мариуполя» (мовою оригіналу), створеної на тимчасово окупованій території м. Маріуполь Донецької області окупаційною адміністрацією РФ. Зокрема вказаним протоколом відображено у формі, придатній для сприйняття їх змісту (за допомогою зйомки та/або відеозапису екрана, та у паперовій формі) матеріали публікацій з фото/відеозаписами, оприлюдненими у мережі Інтернет під назвою «Жители частного сектора Жовтневого района начали получать свет, газ и воду. Об этом сообщил глава Жовтневой администрации Мариуполя Иван Фтиц» (мовою оригіналу).

Протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 червня 2022 року та від 22 червня 2022 року (т. 1, а.с 24-26; а.с. 37-41) за участі свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які, серед осіб пред`явлених для впізнання, вказали на фотознімок ОСОБА_5 , як на особу, яку вони впізнали за статурою, зростом, кольором волосся, зачіскою, а також за рисами обличчя, зокрема формою носа, брів, очей, вух, підборіддя, водночас вищевказані свідки повідомили, що впізнана особа була відома їм раніше як перший заступник керівника Сартанської селищної ВЦА.

Протоколи огляду комп`ютерних даних та інформації, розміщеної в мережі Інтернет від 21 червня 2022 року та від 22 червня 2022 року (т. 1, а.с. 27-36; а.с. 42-49), відповідно до яких свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 упізнали ОСОБА_5 на фото/відеозаписах до публікацій щодо діяльності останнього на так званій посаді «главы Администрации Октябрского района Мариуполя» (мовою оригіналу), створеної на тимчасово окупованій території м. Маріуполь Донецької області окупаційною адміністрацією РФ.

Отже, дослідивши всі обставини кримінального правопорушення, оцінюючи надані суду докази та показання учасників кримінального провадження з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що вони у своїй сукупності є взаємопов`язаними та достатніми для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд робить висновок про визнання винуватим у пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Мотиви призначення покарання

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, вчиненого під час дії воєнного стану, що відповідно свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, оскільки таке діяння посягає на національну безпеку в особливий період, чим відповідно заподіюється шкода правопорядку, встановленого Конституцією, законами України і міжнародними правовими актами, за умов дотримання якого забезпечується мир і безпека людства та сталий розвиток суспільства, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, що суд відносить до пом`якшуючих його покарання обставин. При цьому суд визнає при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

З урахуванням викладеного суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному розмірі строку цього покарання, встановленого в санкції частини інкримінованої статті, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде повністю відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення, конкретним обставинам та наслідкам його вчинення, криміногенним факторам та умовам вчинення цього злочину, даним про особу обвинуваченого, який перебуває на тимчасово окупованій території України та не прибуває на судові виклики без поважних причин, тобто переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України з метою ухилення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим стосовно нього як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду здійснювалось спеціальне досудове та спеціальне судове провадження, що відповідно вказує на неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого, який не усвідомив свою суспільно небезпечну поведінку як протизаконну. Вказане свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому більш м`якого покарання та неможливість його виправлення без відбування покарання, що б не відповідало обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим ОСОБА_5 необхідно призначити покарання, пов`язане з реальним його відбуттям, тобто в умовах тримання в ізоляції, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого та посприяє подальшому попередженню нових кримінальних правопорушень, тобто саме таке покарання буде домірним вчиненому злочину та перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного. Крім того суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому обов`язкові додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк п`ятнадцять років та з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-377 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права обіймати в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях будь-якої форми власності посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та/чи адміністративно-господарських функцій на строк п`ятнадцять років та з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту затримання, після набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1