ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/174/24 Справа № 710/1407/22 Категорія: ч.1 ст.125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю прокурораОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шпола, Шполянського району, Черкаської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянин України, освіта вища, приватний підприємець, не одружений, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, раніше не судимим, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання за цією статтею у виді штрафу у розмірі 50 ( п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тобто 850,00 (вісімсот п`ятдесят грн).

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , 189,72 (сто вісімдесят дев`ять гривень 72 копійки) - майнової шкоди та моральну шкоду в сумі 100 (сто гривень) 00 копійок.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком районного суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 23.09.2022, близько 15 год 20 хвилин, перебуваючи на березі каналу по вул. Садова, м. Шпола, Звенигородського району Черкаської області в ході конфлікту з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи суспільно - небезпечний, протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_7 та стоячи позаду нього, кулаком правої руки наніс один удар в область лобної ділянки зліва потерпілого, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді забою м`яких тканин голови із загальним синцем в області нижньої частини лобу зліва і верхнього повіку лівого ока, які по ступеню тяжкості, відповідно до висновку судово - медичної експертизи, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок районного суду і закрити кримінальне провадження. Вважає, що суд неналежним чином вивчив докази по даній справі. Аналізуючи доказову базу досудового розслідування вбачається формальний підхід суду до дослідження доказів по даній справі, а також порушення судом процесуальних і конституційних прав.

Суд не належним чином вивчив докази, що стосуються показів потерпілого ОСОБА_7 і ОСОБА_10 під час проведення слідчих експериментів 28.09.2022 року та 04Л0.2022 року та дачі показів на судових засіданнях (судові засідання 20.02.2023 року та 22.03.2023 року). Як видно зі слідчих експериментів та показів в залі суду, що їхні покази постійно змінюються, що ставить під сумнів їхні покази (в тому числі і зацікавленої особи - дівчини потерпілого, ОСОБА_10 ). Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Суд формально віднісся до пояснень ОСОБА_8 , не врахувавши тих обставин, що доказ, який був поданий потерпілим ОСОБА_7 - Довідка про проведення рентгенографії ОСОБА_7 від 23.09.2022 року (а.ск.п.27) сумнівного походження. Це вказує на формальний підхід дізнавача і прокурора, а також суду, при розгляді справи. Суд не належним чином вивчив даний доказ. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (ч.4 ст.17 КПК України). Дана довідка є неналежним доказом, так як вона не може бути тим документом, яким підтверджується її зміст і при тому, що вона видана невстановленою особою.

Довідка про проведення рентгенографії від 23.09.2022 року, яку ОСОБА_11 заявою від 28.09.2022 року долучив до матеріалів справи сумнівного походження. Також зазначає, що до довідки не додані знімки рентгенографії ОСОБА_11 і в матеріалах справи вони відсутні. Є сумніви в тому, що рентгенографія взагалі проводилась. Так як про це не вказано і в медичній карті стаціонарного хворого №5955/1301 виданої КНП «Лікарня ім. братів М.С. та О.С. Коломійченків», яка б повинна була бути невід`ємною частиною медичної карти хворого. В записах лікарів, які наявні в даній медичній карті хворого, теж відсутні посилання на рентгенографію.

Підсумовуючи все вище зазначене дана довідка не може бути належним доказом так як вона не є офіційним документом, а є документом сумнівного походження. А порядок її оформлення і підписання невстановленою особою, відсутність знімків, вказує на той факт, що рентгенографія не проводилась.

Як видно з матеріалів кримінальної справи потерпілий звернувся до лікарні «ім. братів М.С. і О.С. Коломійченків » Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади о 08:10 год 24.09.2022 року з симптомами зі слів потерпілого (згідно з інформації з амбулаторної картки) нудоти, головного болю та попереднім діагнозом струс головного мозку, який в результаті і не був підтверджений. При цьому цього ж дня 24.09.2022 року, о 10:30 год ОСОБА_7 з лікарні поїхав давати покази до Шполянського відділку Національної поліції в службовий кабінет №313. Доказом цього є Протокол допиту потерпілого від 24.09.2022 року, підписаний ним власноруч. Тобто, особа з нудотою, головним болем та попереднім діагнозом струсу мозку їде у відділок поліції для дачі показів.

Судом формально розглянуто даний доказ і не прийнято до уваги доводи ОСОБА_8 .

В матеріалах кримінальної справи відсутні докази того, що в ОСОБА_11 дійсно був струс мозку. Цього не показала і судово-медична експертиза.

Висновки експерта №05-6-01/211 від 29.09.2022 року та №05-6-01/213 від 30.09.2022 року проводилися на підставі документів сумнівного походження. Дізнавач ОСОБА_13 в постанові про призначення експертизи від 28.09.2022 року вказала не всі місця побиття, про які дає свідчення в справі ОСОБА_11 і ОСОБА_14 , в результаті чого, справа вивчена не в повному обсязі і не всесторонньо досліджена. Ключовим моментом в справі є тілесні ушкодження та чи правду говорять потерпілий і свідок ОСОБА_14 про побиття. Експертиза проводиться не лише для встановлення наявності тілесних ушкоджень, а вона також встановлює наскільки правдивими є покази потерпілого і свідка ОСОБА_14 , в частині, що стосується місць нанесення ударів по тілу.

Суд об`єктивно не оцінив речовий доказ телефонної розмови ОСОБА_15 з поліцією на лінії «102», та не вивчив його на допустимість доказу.

Даний запис не вказує хто саме говорить на задньому фоні, так як не проведено фоноскопічної експертизи щодо ідентифікації голосів осіб, якою було б дійсно встановлено осіб, які говорять і що саме говорять. Від так, даний доказ нічого не констатує крім того факту, що ОСОБА_10 зателефонувала на лінію «102». Суд не може приймати до уваги даний доказ як такий, що вказує на винуватість обвинуваченого. При цьому суд постановив на підставі даного речового доказу вирок. ПІо вкачує на формальний підхід до розгляду справи та постановленні вироку суду.

Свідчення свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , не стосуються події (факту побиття), так як дані особи не були на місці події і нічого не могли бачити, а дізналися про обставини зі слів осіб, які були на місці події.

Працівники поліції ОСОБА_16 , та ОСОБА_17 не є свідками, в силу ч.1 ст.65 КПК України де зазначено, що свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Вони лише констатували, що у ОСОБА_18 було червоне лице (що більше підтверджує той факт, що ОСОБА_18 був в стані сп`яніння), але ознак побиття не бачили.

Суд не взяв до уваги покази ОСОБА_8 щодо характеристики, отриманої дізнавачем ОСОБА_13 на ОСОБА_8 .

Даний доказ отриманий з порушенням конституційних прав обвинуваченого, що в результаті є недопустимим доказом в даній справі.

Незаконне збирання доказів дізнавачем по даній справі вказує на формальний підхід до справи та показує методи роботи дізнавача в процесі проведення дізнання.

В матеріалах справи наявна характеристика на ОСОБА_8 , яка отримана незаконним шляхом дізнавачем, так як в матеріалах справи відсутній запит до Шполянської міської ради ОТГ, в якому зазначено, що в межах кримінального провадження необхідно отримати характеристику на ОСОБА_8 . Але цього дізнавачем зроблено не було, в результаті чого Шполянська міська рада ОТГ, порушуючи Конституційні права обвинуваченого, видала на ОСОБА_8 характеристику без його на те згоди.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 23.09.2022 року є неналежним доказом та вказує на упередженість дізнавача та недотримання ним норм КПК України. Даний протокол складений з порушенням (час складання протоколу не відповідає дійсності).

Враховуючи вищезазначене, дізнавач ОСОБА_13 здійснювала процесуальні дії (складення Протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 23.09.2022 року) без наданих на те повноважень та з порушенням вимог ст.214 КПК України.

Суд прийняв до розгляду цивільний позов ОСОБА_7 від 07.12.2022 року (а.с. 37), який не відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України. Про це в судовому засіданні наголошувала і адвокат обвинуваченого. При цьому суд повинен був винести ухвалу та дати потерпілому час на усунення виправлень в цивільному позові, але цього зроблено не було. В результаті чого суд повинен був залишити цивільний позов ОСОБА_18 без розгляду, як це передбачає п.8 ч.1 ст.257 ЩІК України, але з незрозумілих підстав, суд прийняв до розгляду цивільний позов, чим порушив вимоги ЦПК України та основні засади цивільного судочинства - верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

В судове засідання обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином. В своїй апеляційній скарзі просив слухання справи проводити у його відсутність.

Враховуючи вимоги ст.405 КПК України, неприбуття обвинуваченого ОСОБА_8 не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги останнього.

Заслухавши доповідь головуючого - судді, думку прокурора, потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Відповідно до норми ч.3 ст.404 КПК України, обов`язок апеляційної інстанції полягає в безпосередньому дослідженні доказів лише у перелічених в законі випадках, а саме: 1) при наявності клопотання учасників кримінального провадження про повторне дослідження обставин, 2) якщо ці обставини досліджені судом першої інстанції не повністю, або з порушенням.

Враховуючи вищевикладене та встановивши, що докази, які покладені в основу обвинувачення ОСОБА_9 , проведено всебічно, повно, з дотриманням процедури КПК України, обвинувачений ОСОБА_9 не навів переконливих аргументів щодо необхідності повторного дослідження даних доказів, а клопотання зводиться лише щодо незгоди з оцінкою досліджених доказів, то в такому разі суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, про що винесена ухвала без видалення до нарадчої кімнати.

При цьому колегія суддів враховує постанову ВС від 16 березня 2021 року провадження N 51 -437 км 20 справа №154/2975/17 відповідно до якої сам по собі факт незгоди з висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення, не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді. Повторне дослідження обставин є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність законних підстав та аргументованих доводів про таку необхідність.

Висновок суду щодо доведеності вини у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на доказах, які судом досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України вірно.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, судом досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на неповноту судового розгляду, сумнівні та суперечливі докази надані стороною обвинувачення, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, є безпідставними, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами.

Колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд обґрунтовано послався на покази потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що у день коли трапилася ця подія, він мешкав по АДРЕСА_3 , разом із співмешканкою намагався виїхати до іншого будинку, оскільки ОСОБА_19 (матір обвинуваченого) їх висиляла. Він (потерпілий) мав зустрітися із ОСОБА_20 о 15:00 годині, щоб обговороти питання щодо сплати за комунальні послуги. Він не знаходив порозумінь щодо сум, які потрібно було сплатити. Тоді з боку ОСОБА_21 лунали образи в його сторону. Враховуючи конфліктну ситуацію, потерпілий із співмешканкою ОСОБА_22 вирішили покинути місце проживання, залишивши суму коштів, яку вважали за потрібне, як плату за комунальні послуги за відповідними квитанціями. Ідучи дорогою хвилин через 10 їх наздогнав обвинувачений ОСОБА_23 , який їхав велосипедом. Наздогнавши ОСОБА_23 вчинив скандал, почав вимагати сплати коштів його матері згідно за заборговані комунальні послуги. Коли відповідь потерпілого його не задовольнила, він зліз з велосипеда та здійснив удар лівою рукою у праву щоку потерпілого. Після удару він відійшов назад на два кроки та впав на ліву руку. Розпочалася бійка, він себе захищав, схилився та закрив себе руками. Обвинувачений обхватив його однією рукою за шию та наніс ще один удар в область лоба. Він вирвався від захвату обвинуваченого та відійшов на безпечну відстань. ОСОБА_24 зателефонувала до поліції та визвала наряд. У момент коли ОСОБА_25 викликала поліцію на місце події приїхала свідок ОСОБА_26 . Потім через хвилин 15-20 приїхала поліція.

Покази потерпілого ОСОБА_11 узгоджуються з показами свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що причиною конфлікту стали розбіжності стосовно розрахунків за комунальні послуги за травень місяць. Вона проживала разом із потерпілим у будинку за адресою АДРЕСА_3 . Того дня, 23.09.2022 року приблизно о 15:26 свідок із потерпілим вийшли із будинку де вони проживали, та йшли берегом до центру міста. Хвилин через 10 їм на зустріч виїхав на велосипеді ОСОБА_8 . Він агресивно, використовуючи нецензурну лексику, почав звертатися до ОСОБА_7 та вимагати з нього гроші. Та намагався повернути їх до будинку, щоб свідок з потерпілим заплатити 300,00 грн. Діалогу між сторонами не вийшло, вона пройшовши трохи вперед помітила, що ОСОБА_8 не давав можливості пройти ОСОБА_7 . Через декілька секунд ОСОБА_27 наніс удар своєю лівою рукою по правій щоці ОСОБА_28 . Потім правою рукою наніс удар по лівій щоці ОСОБА_29 . Потерпілий почав відступати назад, скинувши наплічник почав прикривати руками своє обличчя. У цей час, на велосипеді, на місце події під`їхала ОСОБА_30 . Вона почала йти у бік свідка та щось їй казати. Свідок у цей момент почала викликати поліцію. Після чого ОСОБА_19 пішла до свого сина ОСОБА_23 , та відтягувала його від потерпілого ОСОБА_28 . Обвинувачений продовжував наносити удари потерпілому, зокрема обхопивши його за шию наніс удар у лоб. Також ОСОБА_8 погрожував свідкові побиттям. ОСОБА_31 не наносив обвинуваченому ударів.

Згідно показів свідка ОСОБА_32 , яка пояснила, що зранку 23 числа прибігла ОСОБА_24 розміняти гроші, тому що вони виїжджали із будинку в якому проживали, будинок знаходиться навпроти будинку свідка. Кошти були потрібні щоб розрахуватися за проживання у будинку із власницею будинку. Свідок бачила коли потерпілий разом із свідком ОСОБА_22 виходили з будинку. Пізніше ОСОБА_25 зателефонувала свідку та повідомила, що ОСОБА_23 побив ОСОБА_33 і вони визвали поліцію. Поліція приїхала на місце де проживали свідок із потерпілим, та розбиралися у причині конфлікту.

Згідно показів свідка ОСОБА_16 , який показав, що приблизно рік тому у літню пору працював у підрозділі поліції охорони. На службовий планшет надійшло повідомлення про те, що біля магазину «Левада» відбувається бійка. Звернення було напевне від дівчини потерпілого, точно свідок не пам`ятає. Прибувши через 4-5 хв на місце події, свідком було встановлено особу потерпілого та особу обвинуваченого, на яку вказував потерпілий. На місці події також була заявниця. У присутності свідка тілесних ушкоджень ніхто не наносив. Явних тілесних ушкоджень на потерпілому видно не було. Конфлікт між сторонами виник через не повний розрахунок за користування житлом. Сторони розповідали різні версії події: потерпілий наполягав на тому, що була бійка, а обвинувачений що не було. Зі слів потерпілого, ОСОБА_27 наносив йому удари кулаком в область голови та шиї. Після заслуховування учасників конфлікту, свідок разом із заявницею та потерпілим попрямували до місця проживання останніх для з`ясування обставин конфлікту. Колега свідка відібрав пояснення від учасників події щодо наявного конфлікту. У подальшому свідок разом із заявницею та потерпілим попрямували до райвідділу поліції для написання відповідної заяви щодо події яка трапилася. У районному відділку поліції ОСОБА_27 підходив до нього та запитував його чи може він поцікавитися у потерпілого щодо можливості вирішити конфлікт без працівників поліції.

Покази свідка ОСОБА_16 узгоджуються з показами свідка ОСОБА_17 , який дав ідентичні покази та пояснив, що на потерпілому явних тілесних ушкоджень видно не було, проте в нього були почервоніння лобу та обличчя. У обвинуваченого тілесних ушкоджень свідок не бачив. Потерпілий пояснив, що у нього вимагають грошові кошти у розмірі 300 грн, які він має сплатити за комунальні послуги чи за квартиру. Дівчина потерпілого пояснила, що ОСОБА_9 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_34 .

Крім того, вина ОСОБА_9 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- даними протокола проведення слідчого експерименту від 28.09.2022 року який було проведено за участю потерпілого ОСОБА_11 , який показав, як 23.09.2022 близько 15:20 год. у березні по вул. Садова, м. Шпола, Звенигородського району, Черкаської області ОСОБА_8 кулаком лівої руки наніс один удар потерпілому ОСОБА_7 в область правої щоки, та кулаком правої руки наніс один удар в область лівої щоки. Після чого потерпілий ОСОБА_7 показав, як він зігнувся та руками закривав обличчя від ударів ОСОБА_8 . ОСОБА_8 продовжуючи свої протиправні дії обхватив лівою рукою шию потерпілого ОСОБА_7 , а кулаком правої руки наніс один удар в область лобної ділянки голови. (а.с. 108-111).

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 28.09.2022 року який було проведено адресою: АДРЕСА_4 за участю: дізнавача СД Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області за участю свідка ОСОБА_10 , яка показала, як 23.09.2022 близько 15:20 год у березні по вул. Садова, м. Шпола, Звенигородського району, Черкаської області ОСОБА_8 кулаком лівої руки наніс один удар потерпілому ОСОБА_7 в область правої щоки, та кулаком правої руки наніс один удар в область лівої щоки. Після чого свідок показала як потерпілий зігнувся, а ОСОБА_8 продовжуючи свої протиправні дії обхватив лівою рукою шию потерпілого ОСОБА_7 , наніс йому один удар в область лоба.(а.с. 112-115).

- даними медичної картки стаціонарного хворого за формою первинної облікової документації №003/о, відповідно до якої ОСОБА_7 був госпіталізований 24.09.2022 року до КНП «Шполянська багатопрофільна лікарня, вул. Амосова, 10», діагноз при госпіталізації - струс головного мозку, ЗЧМТ. (а.с. 117-126);

- даними довідки від 23.09.2022 року виданою КНП «Лікарня ім. Братів М.С. і О.С. Коломійченків» Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади, відповідно до якої у ОСОБА_7 діагностовано струс головного мозку, забій м`яких тканин орбітального дна лівого ока, гематоми на обох щоках. (а.с. 127).

- даними висновку експерта КУ «Черкаське обласне бюро судово - медичної експертизи» » Смілянське міжрегіональне відділення, № _05-6-01/211_, експертиза почата - 29.09.2022 року о 09 год 40 хв, закінчена 29.09.2022 о 13 год 30 хв. Згідно даних судово - медичної експертизи та додаткових даних (медичний документ) у гр. ОСОБА_7 мало місце наступне: забій м`яких тканин голови із загальним синцем в області нижньої частини лобу зліва і верхнього повіку лівого ока. Дані ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета, могло бути спричинено за механізмом, який потерпілий повідомив в обставинах під час огляду, за давністю спричинення може відповідати часу події і за ознакою відсутності короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких. Враховуючи анатомічне розташування вищевказаного ушкодження на тілі гр. ОСОБА_7 та характер наявних морфологічних ознак, вважаю неможливим його утворення за механізмом падіння. Враховуючи характер тілесних ушкоджень, яке мало місце у гр. ОСОБА_7 та його анатомічне розташування, можна стверджувати, що воно могло утворитися внаслідок не менше ніж одноразової травмуючої дії твердого предмета (а.с. 130);

- даними висновку експерта КУ «Черкаське обласне бюро судово - медичної експертизи» Смілянське міжрегіональне відділення, № _05-6-01/213_, експертиза почата - 30.09.2022 року, закінчена 30.09.2022. У підсумковій частині зазначено, що не виключено, що тілесне ушкодження, яке мало місце у гр. ОСОБА_7 , могло бути спричинено за механізмом утворення, який він вказав під час проведення за його участю слідчого експерименту від 28.09.2022 року. (а.с. 133);

- протокол огляду предмету від 06.10.2022 року відповідно до якого дізнавач сектору дізнання Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області старший лейтенант поліції ОСОБА_13 у приміщенні службового кабінету №313 ВПД №2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, провів огляд предмету: CD -R диску із звукозаписом повідомлення ОСОБА_10 на лінію «102» № 92322825, зареєстрованого до ІПНП №3504 від 23.09.2022 ВПД №2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області розташованого за адресою: вул. Волонтерська,24, м. Шпола, Звенигородського. При ввімкненні звукозапису на робочому комп`ютері встановлено, що звукозапис триває 1 хвилину 35 секунд. На звукозаписі чути жіночий голос інспектора чергового, який прийняв повідомлення заявниці, а також голос заявниці ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка повідомила, що неподалік від магазину «Лелека» у березі в напрямку по вул. Степана Кожум`яки до першої школи, чоловік наносить її хлопцю тілесні ушкодження. Також заявниця ОСОБА_10 повідомила, що з них вимагали грошові кошти. Також на звукозаписі чути інший жіночий голос та сварку між особами, про що саме говорять особи на звукозаписі не чути. (а.с. 136);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 04.10.2022 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , у присутності понятих: ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , статиста, за участю спеціаліста ОСОБА_37 . При проведенні слідчого експерименту застосовувався фотоапарат «Panasonic». Всі учасники слідчої дії зібралися на вимогу дізнавача для проведення слідчого експерименту у кабінеті №1 у Шполянському відділ Звенигородської окружної прокуратури за адресою: вул. Національна, 5, м. Шпола, Звенигородського району Черкаської області де потерпілий ОСОБА_7 добровільно у присутності двох понятих погодився показати про події, що сталися 23.09.2022 близько 13:20 год у березі по вул. Садова, м. Шпола, Звенигородського району, Черкаської області. Потерпілий ОСОБА_7 показав, як ОСОБА_8 кулаком лівої руки наніс один удар потерпілому ОСОБА_7 в область правої щоки, один удар кулаком правої руки в область лівої щоки, та один удар кулаком правої руки в область лобної ділянки зліва. (а.с. 139-141).

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 04.10.2022 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , у присутності понятих: ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , статиста ОСОБА_38 , та за участю спеціаліста ОСОБА_37 . При проведенні слідчого експерименту застосовувався фотоапарат «Panasonic». Всі учасники слідчої дії зібралися на вимогу дізнавача для проведення слідчого експерименту у кабінеті №1 у Шполянському відділ Звенигородської окружної прокуратури за адресою: вул. Національна, 5, м. Шпола, Звенигородського району Черкаської області де свідок ОСОБА_14 добровільно у присутності двох понятих погодилася показати про події, що сталися 23.09.2022 близько 13:20 год у березі по вул. Садова, м. Шпола, Звенигородського району, Черкаської області. Свідок ОСОБА_10 показала, як ОСОБА_8 кулаком лівої руки наніс один удар ОСОБА_7 в область правої щоки, один удар кулаком правої руки в область лівої щоки, та один удар кулаком правої руки в область лобної ділянки зліва.(а.с. 143-144, 146).

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України

Невизнання вини ОСОБА_9 , колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Посилання обвинуваченого на те, що суд першої інстанції не належним чином вивчив докази щодо показів потерпілого та свідка ОСОБА_10 під час проведення слідчих експериментів від 28.09.2022 та 04.10.2022, які постійно змінювались, що ставить під сумнів їх показання, є безпідставними. Наведені покази потерпілого та свідка ОСОБА_10 , які наведені вище узгоджуються між слобою та іншими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження та не викликають жодних сумнівів у їх правдивості. При цьому місцевим судом було взято до уваги лише ті покази, які були надані потерпілим та свідком ОСОБА_14 безпосередньо в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що довідка про проведення рентгенографії від 23.09.2022 є сумнівного походження, а також до довідки не надані знімки рентгенографії потерпілого ОСОБА_11 , а тому вважає дану довідку неналежним доказом, є необґрунтованими.

Незважаючи на те, що експертами досліджувалась довідка рентгенографії від 23.09.2022, проте згідно висновків судово медичних експертиз від 29.09.2022 № 05-6-01/21 та від 30.09.2022 № 05-6/01/213 не встановлено у потерпілого ОСОБА_11 тілесного ушкодження у вигляді струсу головного мозку.

Також ні в обвинувальному акті, ані у вироці суду першої інстанції, ОСОБА_9 не інкримінується, що він завдав ОСОБА_11 струс головного мозку, тому наявність довідки про проведення рентгенографії від 23.09.2022 та дослідження її експертами не вплинуло на висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .

Не заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_39 та ОСОБА_40 не були на місці події і нічого не бачили, а тому в силу ч.1 ст.65 КК України не є свідками.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, свідки ОСОБА_39 та ОСОБА_40 не були безпосередніми свідками при нанесенні тілесних ушкоджень, однак дані особи є працівниками поліції, які отримали повідомлення про бійку. Зазначені працівники поліції виїхали на виклик де між сторонами була словесна перепалка, бачили почервоніння лобу та обличчя у потерпілого, відібрали пояснення у сторін та проінформували ОСОБА_41 відділ поліції про данну ситуацію.

Таким чином, зазначені працівники поліції ОСОБА_39 та ОСОБА_40 були свідками наслідків даного конфлікту, а тому обґрунтовано їх покази враховані під час розгляду матеріалів кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги, що протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 23.09.2022 є неналежним доказом, оскільки дізнавач ОСОБА_13 складаючи його не мала на це повноважень, чим було порушені вимовним ст.214 КПК України, колегія суддів вважає також безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.477 КПК України, криміналне провадження, передбачене ст.125 КК України є провадженням у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

Відповідно до вимог ч.3 ст.214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).

При цьому в постанові Верховного Суду (справа № 552/1884/20 від 21.07.2021) зазначено, що отримання заяви про кримінальне правопорушення не є слідчою (розшуковою) дією, а, отже, на проведення цієї процесуальної дії до внесення відомостей до ЄРДР не поширюється заборона, передбачена частиною 3 статті 214 КПК.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 99 КПК складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій за умови наявності в них відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження належать до документів, які є, відповідно до частини 2 статті 84 КПК, процесуальними джерелами доказів.

З огляду на зазначене, протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення міг бути складений дізнавачем ОСОБА_13 до моменту внесення відомостей до ЄРДР, а колегія суддів не вбачає підстав для визнання протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення недопустимим доказом.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скраги обвинуваченого про не відповідність цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 вимогам ЦПК України. При цьому рішення суду першої інстанції по розгляду заявленого цивільного позову є законним та обґрунтованим.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Задовольняючи цивільний позов в частині майнової шкоди місцевий суд мотивував, обґрунтував своє рішення, навів відповідні розрахунки та стягнув із обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 189,72 гривні. При цьому частково задовольнив вимоги потерпілого щодо стягнення моральної шкоди, стягнувши з обвинуваченого моральну шкоду в сумі 100 гривень, що є розумним, справедливим.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана і вини останнього в її спричиненні.

За змістом частини 1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову виконані. Місцевим судом вірно встановлено, що потерпілий проходив лікування на яке ним було витрачено 189,72 грн., при цьому було завдано моральну шкоду, яка полягала в порушення його нормального способу життя, зазнав фізичного болю та отримав емоційне насильство, був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав, а тому стягнена сума майнової та моральної шкоди є справедливою та співрозмірною.

Колегія суддів приходить до висновку, що матеріали кримінального провадження містять достатньо належних та допустимих доказів, які у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_9 в інкримінованому діянні та спростовують твердження обвинуваченого про порушення досудовим розслідуванням та судом першої інстанції його процесуальних та конституційних прав.

Справа стосовно ОСОБА_9 розглянута об`єктивно, повно і всебічно, із наведеними аргументами, досліджені всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного її вирішення та суд вжив всіх необхідних заходів до перевірки всіх доказів по справі та в межах своїх прав та обов`зків, дав цим доказам оцінку з урахуванням вимог ст.94 КПК України.

При призначенні покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.65,66, КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи, дані про особу обвинуваченої, який не має судимості, вчинив один епізод злочинної діяльності, винуватість у вчиненні кримінального проступку не визнав, що свідчить про його відношення до скоєного, характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, за відсутністю обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу, яке справедливим і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на

свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скрага обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий - суддя -

Судді -