ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 642/5531/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/ 1306 /23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі підозрюваного та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 30 06 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого задоволено клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0001725 від 24.08.2023 року у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Миколай-Поле, Запорізького району, Запорізької області, українця, громадянина України, раніше не судимого, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - гранатометника третього відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

До підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, в межах строків досудового розслідування, тобто до 20 листопада 2023 року та взято його під варту з зали суду.

Строк тримання під вартою визначено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 22 вересня 2023 року.

Одночасно ОСОБА_6 визначено заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 161 040 (сто шістдесят одна тисяча сорок) грн. при внесенні якої. вирішено підозрюваного з-під варти звільнити та покласти на нього обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою;

- не відлучатися з місця несення військової служби без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками, понятими, експертами.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу змінити і зменшити суму застави з 60 до 30 розмірів прожиткового мінімуму.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що судом було досліджено матеріальне становище підозрюваного, яке становить 25 000 грн. на місяці, проте, було визначено суму непідйомної застави в розмірі 161 040 грн.

Крім цього, як зазначає захисник, не можна оцінювати суворість покарання як визначальний елемент при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення підозрюваного волі не можна оцінювати з винятком абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

На думку захисника, ризик перешкоджати належному відправленню судочинства не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Сторони в судове засідання не з`явилися, були повідомлені, відповідно до вимог, зазначених в ч.1 ст.135 КПК України, належним чином

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторін, оскільки це відповідає вимогам ст.401 КПК України, так як апеляційна скарга захисника підозрюваного не стосується погіршення становища підозрюваного.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001725 від 24.08.2023 року підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Як в встановлено досудовим розслідуванням, відповідно до наказу начальника 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України №224-ос від 14.05.2023 солдата ОСОБА_6 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення та призначено на посаду інспектора прикордонної служби - категорії гранатометника третього відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Однак, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби в складі другого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України 15.08.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 05.08.2023 приблизно о 15:30 годин начальником 2 відділу прикордонної служби типу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 3 прикордонної комендатури швидкого реагування 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України майором ОСОБА_9 вишикувано особовий склад третьої прикордонної комендатури швидкого реагування 15 мобільного прикордонного загону, в тому числі і солдата ОСОБА_6 в пункті тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_3 з метою доведення усного наказу на підставі бойового розпорядження 68 ОЄБр №1597 від 02.08.2023. Під час шикування ОСОБА_9 в усному порядку за усною командою коменданта 3 ПКШР 15 мобільного прикордонного загону, доведено наказ на підставі бойового розпорядження 68 ОЄБр №1597 від 02.08.2023 до підлеглого особового складу про те, що з метою виконання завдань оборонного бою, недопущення подальшого просування противника, з метою посилення підрозділів першого ешелону бригади розподілити підрозділі 3 ПКШР 15 МПЗ з озброєнням і технікою наступним чином: в підпорядкування командира 1 єб 68 ОЄБр передати 1 ВПС 3 ПКШР 15 мобільного прикордонного загону; в підпорядкування командира 2 єб 68 ОЄБр передати 2 ВПС з ПКШР 15 мобільного прикордонного загону; в підпорядкування командира 3 єб 68 ОЄБр передати 3 ВПС з ПКШР 15 мобільного прикордонного загону з розрахунком АГС МК-19. Не погоджуючись з наказом щодо необхідності здійснення переходу в підпорядкування командирів 2 єб 68 ОЄБр, солдат ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ та здійснювати перехід в підпорядкування командирів 2 єб 68 ОЄБр з метою виконання завдань оборонного бою, недопущення подальшого просування противника та посилення підрозділів першого ешелону бригади, чим підірвав боєготовність та боєздатність 3 прикордонної комендатури швидкого реагування 15 мобільного прикордонного загону. Після чого, у зв`язку з відкритою відмовою солдата ОСОБА_6 усного наказу доведеного начальником 2 відділу прикордонної служби ОСОБА_9 на підставі бойового розпорядження 68 ОЄБр №1597 від 02.08.2023 щодо необхідності здійснення переходу в підпорядкування командирів 2 єб 68 ОЄБр , з метою виконання завдань оборонного бою, недопущення подальшого просування противника та посилення підрозділів першого ешелону бригади солдата ОСОБА_6 залишено в пункті дислокації 3 прикордонної комендатури швидкого реагування 15 мобільного прикордонного загону.

22.09.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

В той же день, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , посилаючись на обґрунтованість повідомленої підозри, яка підтверджується наявними у справі доказами, у їх сукупності, зокрема: матеріалами службового розслідування за фактом відмови від виконання наказу військовослужбовця ОСОБА_6 , ??показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 з приводу невиконання наказу військовослужбовцем ОСОБА_6 , проведеним оглядом відеозапису відмови військовослужбовця ОСОБА_6 від виконання наказу, іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Також слідчий посилався на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливістю підозрюваного переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки місцезнаходження військової частини в якій він проходить військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування або суду, також може здійснити вплив на свідків, понятих, як благаючи їх або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам понятим, експертам щоб вони відмовились від своїх показів, також може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства, ОСОБА_6 перебуваючи на волі може вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місце несення служби, що кваліфікується за ст.407 КК України або дезертирство за ст. 408 КК України.

Вищезазначені обставини, на думку слідчого, свідчать про неможливість запобіганню наявним ризикам, у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим, він просив обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 , слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру, повідомлену йому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,а також врахував характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , зокрема те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, вчинене в умовах воєнного стану. Крім того, судом враховані дані щодо особи підозрюваного, який мешкає на території Львівської області, у зв`язку із чим підозрюваний може змінити своє місце мешкання, не повідомляючи про це орган досудового розслідування, крім того ОСОБА_6 є військовослужбовцем та несе службу в районі, де тривають активні бойові дії, місцезнаходження військової частини, в якій він несе військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації, у зв`язку з чим може спробувати переховуватися від органу досудового розслідування, тому що суворість покарання за вчинений злочин, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура його виконання покарання, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

До того ж,як зазначив слідчий суддя, ОСОБА_6 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на свідків, понятих, як благаючи або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, понятим, експертам, щоб вони відмовились від своїх показів, які вони надавали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді, з метою уникнення покарання за вчинений злочин, що свідчить про наявність ризику передбаченого п.3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Також, перебуваючи на свободі, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України або вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місце несення служби, що кваліфікується за ст.407 КК України або дезертирство за ст. 408 КК України, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконування, покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим, обрав підозрюваномузапобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування строком на 60 днів до 28 серпня 2023 року, одночасно визначивши заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 161 040 грн. (2684 грн. х 60)..

Слідчий суддя вважав, що така застава не буде непомірною для підозрюваного з огляду на те, що він як військовослужбовець отримував підвищене грошове забезпечення. Водночас, застава в такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити бажання ухилитися чи іншим чином перешкоджати досудовому розслідуванню, тобто зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, який може бути внесений у будь-який момент до 20 листопада 2023 року включно, слідчий суддя поклав на підозрюваного обов`язки, визначені у ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він перебуває, зокрема, у зв`язку з несенням військової служби, без дозволу командира військової частини, повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця свого перебування (несення військової служби), здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, утримуватися від спілкування зі свідками, понятими, експертами.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав особи, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав особи, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав особи зазначив "що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, а саме: матеріалами службового розслідування за фактом відмови від виконання наказу військовослужбовця ОСОБА_6 , ??показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 з приводу невиконання наказу військовослужбовцем ОСОБА_6 , проведеним оглядом відеозапису відмови військовослужбовця ОСОБА_6 від виконання наказу, іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Характер висунутої ОСОБА_6 підозри, який вчинений ним під час дії воєнного стану, дає достатні підстави вважати, що він може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим. Докази, що надані суду, вказують на доведеність вказаних у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, існує вірогідність, що підозрюваний, враховуючи характер його діяльності, а також можливе покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Враховуючи також відомості і конкретні обставини вчинення злочину, який йому інкримінується, виходячи зі змісту формулювання підозри, зокрема обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, існує можливість незаконного впливу підозрюваним на свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому, колегія суддів бере до уваги, що на даний час досудове розслідування триває, а тому не виключена можливість підозрюваного впливати на свідків, які на даний час не допитані, беручи до уваги порядок допиту свідків безпосередньо судом під час судового розгляду.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, щодо існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, виходячи з фактичних обставин справи та беручи до уваги специфіку діяльності підозрюваного та обставини вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також те, щомісцезнаходження військової частини в якій він проходить військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування або суду.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що передбачені п. п. 1, 3,4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, для запобігання яких, в даному випадку, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде неефективним.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційні вимоги захисника щодо зменшення розміру встановленої застави, зазначеної в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки слідчий суддя, вирішуючи питання про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178, згідно яких суд вправі визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків (ч.5 ст.182 КПК України).

При цьому, під час апеляційного розгляду захисником підозрюваного не надано будь-яких доказів на підтвердження матеріального та фінансового стану підозрюваного. А тому, підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання на цьому етапі досудового розслідування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не вбачає.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 22 09 2023 року про застосування до підозрюваного за ч.4 ст. 402 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 20 11 2023 року включно, з визначенням суми застави, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3