КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000247 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року, ухвалений щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Задор`є Старицького району Калінінської області, РСФСР, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції до Закону № 1183-VІІ від 08 квітня 2014 року),

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції до Закону № 1183-VІІ від 08 квітня 2014 року) та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Цим же вироком суд вирішив питання щодо відшкодування процесуальних витрат, а також залишив без змін арешт майна ОСОБА_6 , накладений ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 10 та 19 березня 2015 року.

Як встановлено вироком суду, 06.03.2014 у приміщенні Верховної Ради АР Крим, у порушення ч. 3 ст. 2, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України, п.2 ч. 3 ст. 3, ст. ст. 6, 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум», депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума» з визначенням 16.03.2014 датою такого волевиявлення, на яке одним з питань виносилося, зокрема, питання про входження АР Крим до складу Російської Федерації на правах суб`єкта.

Крім того, 11.03.2014, в порушення вищезазначених вимог законодавства України, в приміщенні Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, проведено засідання Верховної Ради Автономної Республіки Крим, на якому прийнято незаконну постанову № 1727-6/14 «О Декларации о независимости Автономной Республики Крым и города Севастополя», відповідно до якої «в случае если в результате предстоящего 16 марта 2014 года прямого волеизъявления народов Крыма будет принято решение о вхождении Крыма, включая Автономную Республику и город Севастополь, в состав России, Крым после референдума будет объявлен независимым и суверенным государством с республиканской формой правления», «Республика Крым как независимое и суверенное государство в случае соответствующих результатов референдума обратиться к Российской Федерации с предложением о принятии Республики Крым на основе соответствующего межгосударственного договора в состав Российской Федерации в качестве нового субъекта Российской Федерации».

Відповідно до вищезазначених незаконних постанов 16.03.2014 проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Крім того, у приміщенні Верховної Ради АР Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим, повноваження якої припинено постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 № 891-VII, прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», пунктом 1 якої передбачено «провозгласить Крым независимым суверенным государством -Республикой Крым, в которой город Севастополь имеет особый статус», тобто створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

В цей же день депутатами Верховної Ради АР Крим з метою створення незаконно створеного органу прийнято постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 «О правопреемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым - парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».

У подальшому, 18.03.2014 між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.

Крім того, 11.04.2014 в приміщенні Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18 відбулось позачергове засідання незаконно створеного органу «Государственный Совет Республики Крым», на якому 88 колишніми депутатами Верховної Ради Автономної Республіки Крим одноголосно прийнято так звану «Конституцию Республики Крым», відповідно до якої «Республика Крым является демократическим правовым государством в составе Российской Федерации, а территория Республики Крым является единой и неделимой и составляет неотъемлемую часть территории Российской Федерации».

Так, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим VI скликання, повноваження якої припинено постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 № 891-VII, нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, перебуваючи у сесійній залі Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, 06.03.2014, точний час досудовим слідством не встановлено, взяв участь у засіданні Верховної Ради Автономної Республіки Крим та проголосував за незаконне рішення, а саме - постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума». Зазначеним ОСОБА_6 вчинив діяння, направлене на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості України, а саме - надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

Продовжуючи дії, направлені на проведення підривної діяльності проти України, ОСОБА_6 , 11.03.2014, точний час досудовим слідством не встановлено, перебуваючи у сесійній залі Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, діючи умисно, достовірно знаючи, що територія Автономної Республіки Крим є невід`ємною частиною України, з метою зміни меж території України, а також з метою сприяння іноземній державі у веденні підривної діяльності на території України, взяв участь у засіданні Верховної Ради Автономної Республіки Крим та проголосував за незаконну постанову № 1727-6/14 «О декларации о независимости Автономной Республики Крым и города Севастополя», чим вчинив діяння, направлене на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості України, а саме надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 17.03.2014, перебуваючи у сесійній залі Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, точний час досудовим слідством не встановлено, взяв участь у засіданні Верховної Ради Автономної Республіки Крим та проголосував за прийняття постанови № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым», а також постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 «О правопреемстве Республики Крым», у пункті 1 якої вказано, що з моменту проголошення Республіки Крим як незалежної суверенної держави вищим органом влади Республіки Крим є «Государственный Совет Республики Крым». Зазначеним ОСОБА_6 вчинив діяння, направлене на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості України, а саме надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

Результатом прийняття депутатами Верховної Ради Автономної Республіки Крим за безпосередньої участі ОСОБА_6 зазначених рішень стало входження території Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації.

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на проведення підривної діяльності проти України, 11.04.2014, точний час досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи у сесійній залі Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, взяв участь у позачерговому засіданні незаконно створеного органу «Государственный Совет Республики Крым», чим забезпечив його функціонування та проголосував за прийняття незаконного рішення - так звану «Конституцию Республики Крым», відповідно до якої «Республика Крым является демократическим правовым государством в составе Российской Федерации, а территория Республики Крым является единой и неделимой и составляет неотъемлемую часть территории Российской Федерации».

Створення та діяльність на території України представницького органу іноземної держави, у якому працював ОСОБА_6 , призвели до зміни меж території України, втрати адміністративно-територіальної одиниці України, посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим, забезпечили належне функціонування незаконно створених органів влади та правоохоронних органів.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскількине встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Скасувати арешт майна ОСОБА_6 , 1959 року народження, накладений ухвалами Печерського районного суду м. Києва.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник посилається на те, що оскаржуваний вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На думку захисника, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Зокрема, як вважає захисник, на основі оцінки протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками, - свідків ОСОБА_12 (т. 5 а.с. 166-169) ОСОБА_13 (т.5 а.с. 177-180) та ОСОБА_14 (т.5 а.с. 188-191) на які послався суд, як на докази, що доводять винуватість обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні, в сукупності з іншими доказами, неможливо встановити, чи перебував ОСОБА_6 у приміщенні Верховної Ради АР Крим у час, коли вчинялися злочинні дії депутатами вказаного органу, а отже і те, чи доведене висунуте йому обвинувачення, оскільки у вказаних протоколах нічого не повідомляється про обставини, за яких свідки бачили обвинуваченого, а в судовому засіданні вони взагалі не допитувалися.

Не доводять, на думку захисника, вчинення будь-яких дій особисто ОСОБА_6 і інші докази, досліджені в судовому засіданні, а саме протоколи огляду Інтернет-видань від 23.02.2015 року (т. 3, а.с. 17-21), від 22.06.2016 року (т. 6, а.с. 106-142) та від 22.12.2016 року (т. 6, а.с. 61-70), оскільки вони жодним чином не підтверджують факт подальшої співпраці депутата ВР АРК ОСОБА_6 з окупаційною владою, після проведення незаконного референдуму та не вказують на якісь індивідуальні дії з цього приводу особисто ОСОБА_15 , а також протоколи наведених у скарзі оглядів відеозаписів та ксерокопії протоколів огляду Інтернет-видань.

Всі наведені у скарзі докази, як зазначає захисник, вказують лише на вчинення злочину, однак жодним чином не доводять вчинення злочину саме ОСОБА_6 .

Також в апеляційній скарзі звертається увага на те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме Висновок експерта № 10646/17-35 від 19.06.2017 (т.6 а.с. 169-174), відповідно до змісту якого ОСОБА_6 не впізнається, а експерт не може дати чіткої відповіді щодо статі особи. Більш того, як вказує експерт, дані про особу, що діяла на шкоду Україні та ОСОБА_15 не співпадають.

Окрім цього, при винесенні оскаржуваного вироку першої інстанції, як вважає апелянт, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки: судовий розгляд проводився без особистої участі обвинуваченого ОСОБА_6 , при оцінці досліджених по справі доказів суд проігнорував стандарт доведення «поза розумних сумнівом», що фактично призвело до ухвалення обвинувального вироку лише на підставі припущень; судом були прийняті за письмові докази ксерокопії документів, без дослідження оригіналів, які у сторони обвинувачення взагалі відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданої скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні державної зради, а саме в умисному діянні на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України у виді надання іноземній державі (Російській Федерації) та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону України № 1183-VІІ від 08 квітня 2014 року),за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду за відсутності обвинуваченого (in absentia), з урахуванням вимог, передбачених ч. 2 ст. 297-1 та ч. 3 ст. 323 КПК України, та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 цього Кодексу, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому, колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону під здійснення спеціального судового провадження, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, оскільки спеціальне судове провадження щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, здійснювалося на підставі ухвали суду від 05 листопада 2019 року (т. 1, а.с. 167-170), постановленої за результатами розгляду відповідного клопотанням прокурора, за участю захисника, як це прямо передбачено ч. 3 ст. 323 КПК України.

У зв'язку з цим, посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого, саме по собі, не може свідчити про наявність підстав для скасування судового рішення, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, через те, що воно не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах кримінального провадження.

Більш того, як прямо передбачено вимогами п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, в якій наведено перелік істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які у будь-якому разі тягнуть за собою скасування судового рішення, здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого дійсно є підставою для скасування вироку суду, але крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 цього Кодексу, тобто крім випадку здійснення спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 КПК України, у тому числі злочину, передбаченого ст. 111 КК України.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, то вони також не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , з огляду на таке.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Разом з тим, незважаючи на твердження захисника про те, що висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки на основі доказів, на які суд послався у вироку, зокрема протоколів пред'явлення для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_12 (т. 5, а.с. 166-169), ОСОБА_13 (т. 5, а.с. 177-180), ОСОБА_16 (т. 5, а.с. 188-191), неможливо встановити, чи перебував ОСОБА_6 у приміщенні Верховної Ради АР Крим у час, коли вчинялися злочинні дії депутатами вказаного органу, а отже і встановити доведеність висунутого останньому обвинувачення, з огляду на те, що у зазначених протоколах про обставини, за яких вказані вище свідки бачили ОСОБА_6 нічого не повідомляється, а в судовому засіданні свідки не допитувалися, колегія суддів не може визнати їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

Вимогами ч. 1 ст. 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких зокрема суд, встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними доказами, як це передбачено ч. 1 ст. 85 КК України, є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Суд, як це прямо передбачено ч. 1 ст. 94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Виходячи з наведених вище положень кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо формулювання обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, а також форми вини та мотивів кримінального правопорушення, ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оскільки кожен доказ, наведений в оскаржуваному вироку, на підтвердження встановлених судом обставин, хоча і непрямо, але підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та був отриманий у порядку, вставленому КПК України.

Будь-яких даних про те, що докази на підставі яких ґрунтуються висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, є неналежними чи недопустимими, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Не наведені вони і в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , оскільки твердження останнього про те, що на підставі наведених ним у скарзі протоколів про пред'явлення для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 неможливо встановити, чи перебував ОСОБА_6 у приміщенні Верховної Ради АР Крим під час, коли вчинялися інкриміновані йому злочинні дії, а отже і встановити доведеність вини останнього у пред'явленому йому обвинуваченні, не дають підстав для визнання цих доказів неналежними чи недопустимими.

Це стосується також і інших доказів, наведених у скарзі, зокрема протоколів огляду Інтернет-видань від 23.02.2015 року (т. 3, а.с. 17-21), від 22.06.2016 року (т. 6, а.с. 106-142) та від 22.12.2016 року (т. 6, а.с. 61-70), які, на думку захисника, жодним чином не доводять вчинення будь-яких дій особисто ОСОБА_6 , оскільки суд першої інстанції надавав оцінку цим доказам не лише з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а й з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, з урахуванням сукупності усіх доказів зібраних по справі.

При цьому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, який, оцінюючи всі перелічені у вироку джерела інформації про діяльність Верховної Ради АР Крим та «Державної ради Республіки Крим» за участю ОСОБА_6 , як депутата Верховної Ради АР Крим, шостого скликання, за правилами, передбаченими ст.99 КПК України, визнав відомості, що вони містять, не лише належними та допустимими, а й достовірними доказами обвинувачення, враховуючи узгодженість вказаних доказів між собою за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, а тому обґрунтовано поклав їх в основу свого вироку.

Більш того, у поданій апеляційній скарзі захисник не заперечує того факту, що всі вищенаведені ним та досліджені судом докази вказують на вчинення злочину, тобто підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Не залишилась без уваги суду першої інстанції і та обставина, що окремі протоколи огляду, були надані суду лише в копіях, оскільки це відбулося внаслідок виділення, шляхом копіювання матеріалів даного провадження з інших кримінальних проваджень, про що прокурором подано відповідні достовірні докази у вигляді прийнятих та належно оформлених процесуальних рішень, що не вплинуло на зміст цих доказів.

Безпідставним слід також визнати твердження захисника про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме не взяв до уваги висновок експерта № 10646/17-35 від 19.06.2017 року (т. 6, а.с. 169-174), відповідно до змісту якого, як дослівно зазначає захисник: « ОСОБА_6 не впізнається, взагалі експерт не може дати відповідь якої статі особа, дані про особу, що діяла на шкоду України і ОСОБА_15 не співпадають вказує експерт», виходячи з наступних підстав.

По-перше, як дослівно зазначено у висновку експерта за результатами проведення портретної експертизи, встановити, чи є особа чоловічої статі, яка зображена у відеосюжеті телеканалу «СТБ» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на 00 хв. 30 сек. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неможливо.

Тобто, відповідно до вказаного висновку експерт дійсно не підтвердив, але й не спростував той факт, що на відеозапису було зображено обвинуваченого ОСОБА_6 .

По-друге, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експерта № 10646/17-35 від 19.06.2017 року та відхилив його як доказ, оскільки відповідно до даного висновку встановити те, чи є особа зображена на відео ОСОБА_6 - неможливо.

За таких обставин, вказаний висновок експерта, як сам по собі, так і в сукупності з іншими доказами, не міг істотно вплинути на висновки суду першої інстанції, оскільки він не спростовує встановлених судом обставин, які, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, доводять вину ОСОБА_6 у висунутому йому обвинуваченні.

До того ж, відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ, у тому числі висновок експерта, не має наперед встановленої сили.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не дозволяє зробити висновок про наявність передбачених законом підстав для скасування вироку суду судом апеляційної інстанції, в тому числі через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також підстав для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження через наявність обставин, передбачених ст. 284 КПК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, згідно з вимогами ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, наслідки вчиненого, які в подальшому призвели до незаконної анексії іноземною державою Автономної Республіки Крим, як території України, особу обвинуваченого, який раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

На підставі наведеного, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавленні волі в межах санкції ч.1 ст.111 КК України (в редакції до Закону № 1183-VII від 08 квітня 2014 року), оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України (в редакції Закону № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року) конфіскація майна встановлюється не тільки за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також і за злочини проти основ національної безпеки України незалежно від ступеня їх тяжкості.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, його тривалість, а також дані про особу обвинуваченого, який на час вчинення ним злочину мав високий статус депутата представницького органу Автономної Республіки Крим, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації всього належного йому майна.

Враховуючи наведені у вироку мотиви, якими керувався суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, а також загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що покарання, призначене ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 111 КК України, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постановити рішення, яким вказану скаргу залишити без задоволення, а вирок суду, ухвалений щодо ОСОБА_6 , - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 759/10954/17

Номер провадження :11-кп/824/1750/2023

Категорія: ч. 1 ст. 111 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_17

Доповідач - суддя ОСОБА_1