Справа № 161/602/23 Провадження №11-кп/802/611/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Ровеньки Луганської області, українку, громадянку України, з вищою освітою, заміжню, маючу на утриманні двох неповнолітніх дітей, внутрішньо переміщену особу, непрацюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму:

-24.05.2021 Староконстянтинівським районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі;

-15.08.2022 Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.190, ч.4 ст. 70 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, яке відбуте повністю;

-12.04.2023 Сихівським районним судом міста Львова за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі;

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 21 439,79 (двадцять одна тисяча чотириста тридцять дев`ять гривень сімдесят дев`ять копійок) гривень та моральну шкоду в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено. Стягнути з ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 38 093,50(тридцять вісім тисяч дев`яносто три гривні п`ятдесят копійок) гривень та моральну шкоду в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто з 17:50 год. 18 листопада 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Вироком вирішено питання про речові докази, процесуальні витрати за проведення експертизи та арешт майна.

Так, ОСОБА_7 визнано винною і засуджений за те, що вона діючи умисно, за попередньою змовою із невстановленою особою, усвідомлюючи злочинність своїх дій та їх правові наслідки, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, вирішили шляхом обману незаконно заволодіти грошовими коштами незнайомої їм людини, а саме з використанням засобів зв`язку зателефонувати випадковій особі, ввійти до неї в довіру, представившись працівниками закладу охорони здоров`я, після чого повідомити про неіснуючий факт потрапляння в дорожньо-транспортну пригоду близької особи потерпілого, що спричинило тілесні ушкодження, які потребують негайного хірургічного втручання, на що терміново потрібні грошові кошти, та відповідно висловити прохання надати їм ці грошові кошти для передачі їх працівникам закладу охорони здоров`я для проведення операції. В подальшому, вищевказана невстановлена досудовим розслідуванням особа, керуючись попередньо узгодженим злочинним планом, 17.11.2022, близько 10:40 год. зателефонувала на стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 потерпілої ОСОБА_10 та представилась лікарем. В ході телефонної розмови, зловмисник повідомив, що донька потерпілої, ОСОБА_12 , потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого їй було завдано тілесних ушкоджень, у зв`язку із чим потрібно терміново провести операцію, вартість якої становить 8000 доларів США. Після цього, невстановлена особа, «передавши» слухавку іншій невстановленій досудовим розслідуванням особі жіночої статі, яка представилась донькою потерпілої та голос якої дійсно здався потерпілій схожим на голос її доньки, яка підтвердила факт ДТП, та вказала потерпілій, що їй дійсно потрібні грошові кошти на лікування. В подальшому, в ході телефонної розмови, невстановлена особа, повідомляє потерпілій, що грошові кошти потрібно буде передати медичній сестрі, яка прийде за адресою проживання, забере грошові кошти та в свою чергу передасть їх за призначенням до лікарні в м. Луцьку. Потерпіла ОСОБА_10 вважаючи, що її доньці терміново потрібна допомога, погодилась на такі вимоги останніх, але зазначила, що зможе надати лише 400 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 17.11.2022 року становить 14 6273,44 грн., 100 Євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 17.11.2022 становить 3809,35 грн. та 3000 грн., оскільки сума, названа зазначеними особами, для неї надто велика, на що ті погодилися. Після цього, 17.11.2022, близько 11:00 год., обвинувачена ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, згідно попередньо узгодженого з невстановленою особою злочинного плану, виконуючи відведену їй роль, шляхом обману, під приводом необхідності здійснення операції доньці потерпілої, розуміючи, що останню насправді ніхто не буде проводити, прибула за адресою: АДРЕСА_3 , де отримала від потерпілої ОСОБА_10 грошові кошти готівкою у сумі 400 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 17.11.2022 становить 14 627,44 грн., 100 Євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 17.11.2022 становить 3809,35 грн. та 3000 грн., які остання викинула з вікна, попередньо помістивши їх у паперовий згорток та чорний поліетиленовий пакет.

Крім того, вона ж, діючи умисно, за попередньою змовою із невстановленою особою, усвідомлюючи злочинність своїх дій та їх правові наслідки, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, вирішили шляхом обману незаконно заволодіти грошовими коштами незнайомої їм людини, а саме з використанням засобів зв`язку зателефонувати випадковій особі, ввійти до неї в довіру, представившись працівниками закладу охорони здоров`я, після чого повідомити про неіснуючий факт потрапляння в дорожньо-транспортну пригоду близької особи потерпілого, що спричинило тілесні ушкодження, які потребують негайного хірургічного втручання, на що терміново потрібні грошові кошти, та відповідно висловити прохання надати їм ці грошові кошти для передачі їх працівникам закладу охорони здоров`я для проведення операції. В подальшому, вищевказана невстановлена досудовим розслідуванням особа, керуючись попередньо узгодженим злочинним планом, 17.11.2022, близько 16:00 год. зателефонувала на стаціонарний номер телефону НОМЕР_2 потерпілої ОСОБА_11 та представилась лікарем. В ході телефонної розмови, зловмисник імітуючи жіночий голос у якому потерпіла впізнала голос своєї куми, ОСОБА_13 , повідомив, що остання нібито потрапила у дорожньо-транспортну приходу, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження у зв`язку із чим потрібно терміново провести операцію, вартість якої становить 30000 доларів США. Після цього, вказана особа, «передавши» слухавку іншій невстановлені досудовим розслідуванням особі, яка назвавшись лікарем, підтвердила факт ДТП, та вказала потерпілій, що дійсно потрібні грошові кошти на лікування її куми. В подальшому, в ході телефонної розмови, невстановлена особа чоловічої статі, повідомила потерпілій, що грошові кошти потрібно буде передати медичній сестри, яка прийде за адресою проживання, забере грошові кошти та в свою чергу передасть їх за призначенням до лікарні в місті Луцьку. ОСОБА_11 , вважаючи, що її кумі терміново потрібна допомога, погодилась на такі вимоги останніх, але зазначила, що зможе надати лише 1000 Євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 17.11.2022 становить 38093,50 грн., оскільки сума, названа зазначеними особами, для неї надто велика, на що ті погодилися. Після цього, 17.11.2022, близько 16:20 год., обвинувачена ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, згідно попередньо узгодженого з невстановленою особою злочинного плану, виконуючи відведену їй роль, шляхом обману, під приводом оплати за проведення операції куми потерпілої, розуміючи, що останню насправді ніхто не буде проводити, прибула за адресою: АДРЕСА_4 , де представившись колегою лікаря, отримала безпосередньо від потерпілої ОСОБА_11 з рук в руки грошові кошти готівкою у сумі 1000 Євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 17.11.2022 становить 38093,50 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинила злочин, передбачений ч.2 ст. 190 КК України.

Не погоджуючись із таким вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченої, оскаржує його через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості. Вказує, що мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_7 покарання, місцевий суд узяв до уваги, що обвинувачена має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Однак оскаржуваний вирок на думку прокурора не містить переконливого обґрунтування того, що зазначена обставина у своїй сукупності дає підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки встановленим обставинам, а саме тому, що обвинуваченою вчинено два корисливі злочини проти власності за попередньою змовою групою осіб. Крім того, ОСОБА_7 вже тривалий час займається злочинною діяльністю, не працює, фактично отримує дохід виключно від шахрайських дій, про що свідчать попередні вироки.

Крім того, зазначає, що злочин обвинуваченою вчинено щодо особи похилого віку, що є обставиною, яка обтяжує кримінальну відповідальність, а матеріали кримінального провадження не містять відомостей про відшкодування потерпілим заподіяних збитків чи усунення шкоди. Потерпілі наполягали виключно на найсуворішому покаранні для ОСОБА_7 .

Разом з тим, на думку сторони обвинувачення, не знижує тяжкості й небезпечності кримінального правопорушення (два епізоди), характеристика обвинуваченої у загально соціальному плані, а також її пост кримінальна поведінка, що не була спрямована на залагодження своєї провини, оскільки ОСОБА_7 намагалася уникнути відповідальності, заперечуючи провину і перекладаючи її на вигідних осіб.

Водночас, звертає увагу на те, що місцевим судом повною мірою не було враховано і не мотивовано, зокрема, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_7 за умови призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, яке вже тричі призначалося обвинуваченій за попередніми вироками, але не призвело до позитивних змін у її правосвідомості і поведінці.

Окрім того, зазначає, що судом першої інстанції не дотримано вимоги ч.4 ст. 70 КК України, згідно, якої за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу. Так, ОСОБА_7 є судимою вироком Сихівського районного суду міста Львова від 12.04.2023 за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Кримінальне правопорушення (два епізоди), передбачене ч.2 ст. 190 КК України, за яке ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком, остання вчинила до постановлення та набрання законної сили попереднім вироком, що свідчить про наявність підстав для застосування положень ч.4 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів та зарахування у строк остаточного покарання відбутого частково покарання за попереднім вироком. Всупереч вказаним вимогам суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190 КК України, не застосував положення ч.4 ст. 70 КК України, які підлягали застосуванню, та не призначив покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, за які обвинувачену засуджено вироком Сихівського районного суду міста Львова від 12.04.2023.

Разом з тим, вказує, що судом апеляційної інстанції при застосуванні принципу складання покарань на підставі ч.4 ст. 70 КК України слід врахувати, що за попереднім вироком Сихівського районного суду міста Львова від 12.04.2023 ОСОБА_7 засуджено до аналогічного виду і розміру покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, що виключає застосування принципу поглинань з огляду на імперативні приписи зазначеного закону щодо неможливості поглинання однакових за видом і розміром покарань.

З огляду на вищевикладене просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Сихівського районного суду міста Львова від 12.04.2023, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Зарахувати у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, часткове відбуте покарання за попереднім вироком Сихівського районного суду міста Львова від 12.04.2023 року.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що вказані особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду кримінального провадження, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за № 904 потерпіла ОСОБА_10 , та за № 912 потерпіла ОСОБА_11 , й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин їх неявки від них не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який апеляційну скаргу підтримав з підстав викладених у ній, обвинуваченої та її захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

За положеннями, які містяться у ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції відповідно до норм ч.1 ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190 КК України та кваліфікація її дій, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Також не оскаржується, судове рішення в частині цивільних позовів потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Разом з тим, доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (два епізоди) та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, на думку суду апеляційної інстанції, є цілком слушними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, було призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги законодавства та роз`яснення Пленуму ВСУ, були не в повній мірі враховані судом першої інстанції.

Визначивши за можливе призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190 КК України покарання, а саме у виді позбавлення волі строком на 2 роки, суд першої інстанції виходив із того, що враховує відсутність пом`якшуючих покарання обвинуваченої обставин та наявність обставини, що його обтяжує (вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку), ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей, свою вину визнала частко, не розкаялась у вчиненому, не відшкодувала завдані збитки потерпілим, при тому останні наполягали на призначенні обвинуваченій виключно суворого покарання, разом з тим, ОСОБА_7 раніше неодноразово судима, в даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі за вчинення аналогічного злочину за іншим вироком суду.

Між тим, у вироку судом не наведено жодних мотивів з яких він виходив при обранні строку покарання у виді позбавлення волі, і що саме такий строк покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобіганню вчиненню нею та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Так, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе лише при призначенні їй покарання саме у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, і водночас не погоджується із призначеним строком покарання, оскільки місцевий суд взагалі не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченої саме такого строку у виді позбавлення волі, а також не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу винної.

Враховуючи вищенаведені обставини та норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки не відповідає тяжкості вчиненого і особі винної.

Тому вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченій не відповідає вимогам закону, що відповідно є підставою для його скасування з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового вироку, як це передбачено у ч.2 ст. 409 та ст. 414 КПК України.

Таким чином, доводи сторони обвинувачення щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (два епізоди) та особі обвинуваченої є підставними.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій саме строку покарання за ч.2 ст. 190 КК України, колегія суддів враховує ті ж обставини, що були враховані судом першої інстанції, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (два епізоди), дані про особу винної, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання, думку потерпілих, яким не відшкодовано завдані збитки, а також те, що обвинуваченою вчинено два корисливі злочини проти власності за попередньою змовою групою осіб, яка вже тривалий час займається злочинною діяльністю, не працює, а тому не має постійного джерела доходу, фактично отримує дохід від шахрайських дій, про що свідчать попередні вироки, та незважаючи на неодноразове відбування покарання у місцях несвободи, вперто не бажає стати на шлях виправлення, що свідчить про її підвищену небезпеку для суспільства, і вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, однак в більшому розмірі, передбаченому санкцією кримінального закону.

Таке покарання за ч.2 ст. 190 КК України відповідатиме ст.ст.50,65 КК України, буде необхідне і достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою так і іншими особами, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Водночас, заслуговують на увагу доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, тобто незастосування положень ч.4 ст.70 КК України, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З вищевказаних положень закону вбачається, що при призначенні покарання на підставі ст.70 КК України до обвинуваченого застосовується принцип призначення покарань шляхом їх повного або часткового складання, чи шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Апеляційним судом встановлено, і це підтверджується матеріалами провадження, що вироком Сихівського районного суду міста Львова від 12 квітня 2023 року, який 15.06.2023 року набрав законної сили, ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначено їй покарання 2 (два) роки позбавлення волі ( а.к.п.150-152).

Кримінальне правопорушення (два епізоди), за яким ОСОБА_7 засуджено вироком, що оскаржується в даному провадженні остання вчинила 17.11.2022 року (момент заволодіння грошовими коштами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ), тобто до ухвалення вироку Сихівського районного суду міста Львова від 12 квітня 2023 року.

Приймаючи до уваги, що кримінальне правопорушення (два епізоди), у вчиненні якого ОСОБА_7 визнана винною в даному провадженні, вчинено нею до ухвалення та набрання законної сили вироку Сихівського районного суду міста Львова від 12 квітня 2023 року, то апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку при призначенні обвинуваченій остаточного до відбування покарання слід застосувати положення ч.4 ст. 70 КК України.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування оскаржуваного вироку в частині призначення обвинуваченій покарання та ухвалення апеляційним судом нового вироку.

Скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалюючи в цій частині новий вирок, суд апеляційної інстанції призначає обвинуваченій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та покарання, призначеного вироком Сихівського районного суду міста Львова від 12.04.2023 року, призначає ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Разом з тим, апеляційний суд у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховує ОСОБА_7 частково відбуте покарання за попереднім вироком Сихівського районного суду міста Львова від 12.04.2023 року.

На думку колегії суддів апеляційного суду таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченої, попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У свою чергу, в строк призначеного покарання необхідно зарахувати обвинуваченій період застосування до неї заходів попереднього ув`язнення з 18 листопада 2022 року (моменту затримання Т.1 а.к.п. 101-105) до 11 жовтня 2023 року (набрання вироком законної сили) відповідно до ч.5 ст.72 КК України із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

В решті вирок суду в даному провадженні апеляційний суд залишає без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420, ч.15 ст.615 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та покарання, призначеного вироком Сихівського районного суду міста Львова від 12 квітня 2023 року, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати ОСОБА_7 частково відбуте покарання за попереднім вироком Сихівського районного суду міста Львова від 12 квітня 2023 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18 листопада 2022 року по 11 жовтня 2023 року із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

В решті вирок суду в даному провадженні залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Повний текст вироку буде вручено учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий

Судді