Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1102/23
Провадження № 1-кп/382/124/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференцзв`язку),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, про накладення на нього грошового стягнення за неприбуття на виклик до суду та клопотання захисника про зміну умов домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0000911, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Яготинського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою від 07.09.2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк 60 діб.

31.10.2023 року від прокурора надійшло клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою. Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2023 року, підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб в межах строку досудового розслідування, заборонивши останньому залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня; прибувати до слідчого, прокурору та суду за першим викликом та покладено ряд інших обов`язків. У подальшому ухвалами від 14.06.2023 року, від 14.07.2023 року та від 07.09.2023 року продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Однак, обвинувачений ОСОБА_4 всупереч встановленим обмеженням 19.09.2023 був зупинений працівниками Батальйону патрульної поліції у місті Бориспіль УПП у Київській області та о 02 год. 55 хв. щодо ОСОБА_4 було складено протокол ААД № 633011 за ч. 3 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, тимчасово обмеженою у праві керування) та протокол ААД № 509774 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом особою у стані сп`яніння п. 2.5 ПДР відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння що знижують їх увагу та швидкість реакції). У подальшому, цього ж дня обвинувачений ОСОБА_4 всупереч встановленим обмеженням 19.09.2023 знову був зупинений працівниками Батальйону патрульної поліції у місті Бориспіль УПП у Київській області та о 05 год. 30 хв. щодо ОСОБА_4 повторно було складено протокол №ААД 509573 за ч. 3 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, тимчасово обмеженою у праві керування) та протокол №ААД 509575 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом особою у стані сп`яніння п. 2.5 ПДР відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння що знижують їх увагу та швидкість реакції). Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного. Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам: - переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинений ним злочин, який за ступенем тяжкості є нетяжким злочином, та покарання за яке законом передбачено позбавлення волі до трьох років може намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики органу досудового розслідування, суду; - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що не всі особи, які були очевидцями вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння встановлені та допитані як свідки, а тому останній з метою уникнення кримінальної відповідальності може здійснювати на них протиправний вплив та узгодити з ними позицію захисту. Крім того, обвинувачений може змушувати із застосуванням фізичного чи психологічного примусу змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитись від дачі будь-яких показань. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), не дотримуючись встановлених судом обов`язків та при цьому являючись військовослужбовцем маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців та колег, які мають безпосередній доступ до зброї і боєприпасів та можуть будь-яким чином здійснювати вплив на свідків, потерпілих. Імовірність впливу на свідків, потерпілих за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 порушує обов`язки які покладені на нього відповідно до ухвали Яготинського районного суду Київської області від 07.09.2023. Неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою відносно підозрюваного пов`язана з тим, що інші запобіжні заходи зокрема і той що йому обраний є не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Прокурор вказує, що враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, переховується від органу досудового розслідування, своїми діями може сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане клопотання, також просив накласти на обвинуваченого грошове стягнення за неприбуття на виклик до суду 02.11.2023 року.

Обвинувачений та захисник заперечили проти зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту на тримання під вартою, та просили змінити умов домашнього арешту з нічного часу на цілодобовий, а в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання відмовити, оскільки прокурором не додано доказів стосовно наявності ризиків зазначених у клопотанні. Крім цього, сторона захисту просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення грошового стягнення на обвинуваченого за неприбуття на виклик до суду, оскільки обвинувачений 02.01.2023 року перебував в медичному закладі та надав докази про поважність неприбуття.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до висновку, що клопотання прокурора задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання. У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які: 1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; 2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати. Копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність зміни запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання додаються: 1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; 3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою суду від 07.09.2023 року обвинуваченому продовжено строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту строком.

Так, відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Досліджуючи матеріали клопотання відносно обвинуваченого, суд зазначає, що клопотання не містить переконливого обґрунтування про наявність у обвинуваченого наміру перешкоджати ходу судового розгляду у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні прокурора про зміну запобіжного заходу щодо можливості переховування обвинуваченого від суду, не знайшли свого підтвердження (в попередні засідання суду обвинувачений з`являвся на перший виклик; подав докази про поважність причин неявки в засідання 02.11.2023), а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Крім цього, суд враховує, що обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту та подане клопотання не містить жодного підтверджуючого доказу щодо наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу, а також не додано доказів щодо порушення ним покладених на нього обов`язків. Фактично, до поданого клопотання прокурором не додано жодного доказу (крім копії клопотання з відміткою обвинуваченого про одержання).

Крім цього, кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286-1 КК України передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

За таких обставин, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, оцінюючи доводи прокурора, надавши оцінку встановленим фактам щодо особи обвинуваченого, наявність ризиків у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що на даний час застосування виняткового запобіжного заходу належним чином не обґрунтовано та не мотивовано, не відповідає фактичним обставинам справи та завданням кримінального провадження (ст. 2 КПК України).

Суд також зазначає, що подане клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 200 КПК України, а саме у клопотанні про зміну запобіжного заходу не зазначені обставини, які: виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати (ч. 2 ст. 200 КПК України). Щодо посилання на складення щодо обвинуваченого протоколів про адміністративне правопорушення, то суд констатує, що до клопотання не додано копій жодних відповідних матеріалів, якими прокурор обґрунтовує відповідні доводи (ч. 4 ст. 200 КПК України).

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами доводи та дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, має постійну зайнятість, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу домашнього арешту на тримання під вартою.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, враховуючи, що ризики (ст. 177 КПК України), які існували раніше, продовжують існувати, враховуючи клопотання сторони захисту, суд, з метою запобігання ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим раніше покладених на нього процесуальних обов`язків, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну умов домашнього арешту з нічного часу на цілодобовий. Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Крім цього, суд не знаходить наразі підстав для задоволення клопотання прокурора про накладення на обвинуваченого грошового стягнення за неприбуття на виклик до суду 02.11.2023 року на 9 год. 20 хв., оскільки на підтвердження поважності неприбуття обвинуваченим надано копію довідки № 2754 від 02.11.2023 року та магнітно-резонансні томографії головного мозку від 02.11.2023 року виданих лікарем-радіологом КНП «Київська міська клінічна лікарня № 17» про обстеження ОСОБА_4 , а також суд враховує, що після обстеження 02.11.2023 року обвинувачений прибув до суду та одержав повістку на засідання суду 03.11.2023 року, в яке з`явився та надав зазначені вище докази (ст. ст. 138, 139 КПК України).

Керуючись ст. ст. 139, 176-178, 181, 183, 184, 194, 196, 200, 331, 369-372, 376, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотань прокурора відмовити.

Клопотання захисника про зміну умов домашнього арешту з нічного часу на цілодобовий задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю, на час судового розгляду строком на 50 днів та покласти на останнього такі обов`язки:

- цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця проходження служби (роботи);

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади територіального управління ДМС України, у разі наявності, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- не спілкуватися зі свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали суду покласти на Відділення поліції № 2 Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк домашнього арешту рахувати з моменту винесення ухвали 03.11.2023 року.

Строк дії ухвали визначити до 22.12.2023 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали проголошений 07.11.2023 о 16 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1