Дата документу 26.09.2023 Справа № 334/865/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/865/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1050/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, пенсіонер, одружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 .

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 травня 2023 року, яким ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно з ч.2 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, що встановлені судом та зазначені у вироку, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою, що досягла пенсійного віку, тобто є пенсіонером.

За таких обставин, судом помилково призначено покарання ОСОБА_6 у виді обмеження волі.

Зазначені недоліки є безумовною підставою для скасування вироку.

Згідно з вироком суду, 05 грудня 2022 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись у палаті № 10 терапевтичного відділу КНП «Міська лікарня №9» ЗМР, яка розташована за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Щаслива 1, на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_10 , маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс не менше одного удару ходунками в область потилиці з лівого боку останній, внаслідок чого спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струс головного мозку, підапоневротична гематома м`яких тканин лівої потиличної ділянки, яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; захисника, яка також підтримала апеляційну скаргу; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, суд не звернув увагу на положення ч.3 ст.61 КК України, відповідно до яких, обмеження волі не застосовується в т.ч. до осіб, що досягли пенсійного віку.

Як убачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже, на момент ухвалення оскаржуваного вироку щодо нього йому було 65 років.

Таким чином, він є особою, яка досягла пенсійного віку.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, яке до нього не може бути застосовано.

Разом з цим, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 раніше не судимий, вчинив кримінальний проступок, має постійне місце проживання, пенсіонер, одружений, на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, у скоєному щиросердно розкаявся.

Вказані обставини, на думку колегії суддів можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 та знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів приходить до висновку про можливість призначення останньому більш м`якого покарання - у виді штрафу.

Враховуючи викладене, майновий стан обвинуваченого, відповідно до вимог ст.ст. 407, 409 КПК України, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні з призначенням обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

При цьому, колегія суддів не убачає підстав для ухвалення нового вироку, з огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 07 грудня 2021 року справа 617/775/20, згідно з яким зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.

Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК не є: «застосуванням більш суворого покарання» в розумінні п.2 ч.1 ст. 420 КПК; «неправильним звільненням від відбування покарання» в розумінні п.4 ч.1 ст. 420 КПК; «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч.2 ст. 404 і ч.1 ст. 421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог сторони обвинувачення з огляду на приписи ст. 420 КПК не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

Керуючись ст.ст.404- 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 травня 2023 року, яким ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4