Справа № 462/3598/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/631/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП №19», кримінальне провадження № 0000292 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 17.05.2023 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 17.05.2023, яким ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до новообраного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 26.08.2022 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 7 років 2 місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 29.03.2023 року.

Запобіжний захід тримання під вартою - залишено без змін.

Арешти, накладені ухвалою слідчого судді Залізничного суду міста Львова від 31.03.2023 року на велосипед з написом на рамі «CROSS BIKE» з номером рами НОМЕР_1 та куртку чорного кольору із капюшоном, з маркуванням «QS RED DENIM» скасовано.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить змінити вирок, призначивши йому покарання за ч.4 ст.186 КК України нижче від найнижчої межі та на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати до покарання, призначеного за новим вироком, невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, захист не погоджується з оскаржуваним вироком суду першої інстанції через його суворість.

Апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та дав покази, що збігаються зі змістом обвинувального акту, щиро розкаявся, щире каяття визнано пом`якшуючою обставиною, обтяжуючих вину обставин не встановлено, про що зазначено у вироку, а також враховано характеризуючі обвинуваченого дані.

Сторона захисту вважає, що повне визнання вини, щире каяття з боку обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутність матеріальної шкоди, його молодий вік, давало суду першої інстанції право застосувати ст. 69 КК України відносно обвинуваченого, призначивши покарання за ч.4 ст.186 КК України нижче від найнижчої межі та на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення проти власності.

Так, ОСОБА_7 , 29.03.2023 року, близько 15:45 год., зайшов на балкон загального користування першого поверху будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом вільного доступу, викрав велосипед марки «CROSS BIKE», який належить потерпілому ОСОБА_9 , після чого з викраденим велосипедом почав виходити з під`їзду будинку, проте був помічений батьком потерпілого ОСОБА_10 , який знаходився біля вказаного будинку. Однак, незважаючи на те, що його дії були помічені батьком потерпілого ОСОБА_10 , який виявив вказаний факт та почав наздоганяти ОСОБА_7 , котрий вже вийшов з будинку та на його вимогу зупинитися і повернути викрадений велосипед, не бажаючи бути затриманим з викраденим майном, сів на велосипед і почав втікати, покинувши місце вчинення злочину. Вчинивши всі необхідні дії, які він вважав за необхідне для здійснення крадіжки і які за вказаних обставин переросли у відкрите викрадення чужого майна (грабіж), у вчиненому був викритий.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3 600 грн.

Заслухавши доповідача, думку захисника - адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_8 про відмову у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого та залишенні без змін вироку суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та ніким не оскаржується.

Суд першої інстанції, на підставі ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з врахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся.

Відповідно суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, зокрема тих які характеризують його особу.

Так суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

З огляду на зазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, перевірені документи та докази, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченому ОСОБА_7 обрано покарання в межах санкції статі обвинувачення, метою якого є запобігання подальшого вчинення кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення обвинуваченим тяжкого злочину в умовах воєнного стану під час іспитового строку, враховано дані про особу обвинуваченого, який хоча і щиро розкаявся, але вже притягався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності; враховано небажання стати на шлях виправлення; на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, скарг від сусідів немає, а тому суддя прийшов до переконання про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, так як виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.

Дане покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Щодо апеляційних вимог сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 вимоги ст. 69 КК України, то такі не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції зокрема через те, що даний злочин ОСОБА_7 вчинив 29.03.2023, тобто під час іспитового строку на підставі ст. 75 КК України за вироком Галицького районного суду м.Львова від 26.08.2022 року , яким ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком терміном 3 роки.

Крім того слід зважити на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому покарання у конкретному випадку є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо призначеної міри покарання правильних висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 17.05.2023 року яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: