Дата документу 19.12.2023
Справа № 334/9833/23
Провадження № 1-кс/334/3581/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Ленінського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваному, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився Черкаська область Канівський район, с. Таганча, громадянин України, освіта середньо технічна, офіційно не працевлаштований, неодружений, не має зареєстрованого місця проживання та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за участі: прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного - адвоката залученого слідчим для проведення окремої процесуальної дії - ОСОБА_6 (Доручення № 028-280007423 від 19.12.2023), -

встановив:

Слідчий СВ Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя з клопотанням, погодженим прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваному, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_5 .

Заслухавши прокурора та слідчого, які в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав зазначених у клопотанні; підозрюваного та його захисника, які не заперечували проти задоволення клопотання прокурора; дослідивши клопотання та документи надані на його обґрунтування, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Слідчим відділом Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002171 від 26.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 26 жовтня 2023 року, у період часу з 20 години 40 хвилин до 22 години 20 хвилин, точного часу встановити не вдалось за можливе, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за місцем свого мешкання у кімнаті охорони промислової будівлі ТОВ «ОКМ» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Піщана, будинок 3, де він працює неофіційно працював охоронцем, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ході словесного конфлікту зі своїм знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, маючи прямий умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті та бажаючи їх настання, тримаючи кухонний ніж у правій руці, наніс ним не менше одного удару в область передньої правої частини грудної клітини ОСОБА_7 , спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді одиночного колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені та крупних кровоносних судин, від якого настала смерть останнього.

27.10.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Постановою керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадження № 0002171 від 26.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - до 3 місяців, тобто до 26.01.2024.

27.10.2023 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.12.2023.

Підставою обрання запобіжного заходу стало наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також доведення прокурором існування ризиків, передбачених п. 1, 2 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Відповідно до вимог ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Як було зазначено, підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стало наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування чи суду; можливість знищити або пошкодити знаряддя вчинення злочину або інші речові докази; та незаконний вплив на потерпілих та свідків.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Отже, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що підвищує ризик зникнення обвинуваченого від правосуддя.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Суд приймає до уваги принцип невинуватості особи, враховує повагу до особистої свободи і недоторканості особи, однак зважує ці принципи у сукупності із цілями і завданнями кримінального провадження, якими у відповідності до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Оцінюючи ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити або спотворити знаряддя злочину та інші речові докази; незаконно впливати на потерпілих та свідків, суд зазначає наступне.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданнями для тримання під вартою… При цьому треба враховувати характери обвинуваченого, його моральні якості, зв`язки із державою, які його переслідували за законом, і його міжнародні контакти (справа W v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому/судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки підозрюваного.

Надаючи оцінку можливості підозрюваному переховуватися від органів досудового розслідування/суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який, у разі доведеності вини, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, раніше не судимий; відсутні відомості, що він працює, або займається суспільно корисною працею, неодружений, дітей не має, не має зареєстрованого місця проживання, а тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання останнього винним у вчиненні інкримінованих правопорушень, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування/суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, обумовлений тим, що наразі не встановлене знаряддя злочину, тому, перебуваючи на свободі, підозрюваний зможе знищити або спотворити знаряддя злочину чи інші речові докази.

Існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується можливими спробами вмовляння, переконання, примусу та погрози вплинути на дії свідків у кримінальному провадженні, оскільки деякі з них є знайомими, йому відомі їх анкетні, контактні дані, тому, застосувавши до нього більш м`який запобіжний захід, надасть можливість безпосередньо здійснювати на них вплив з метою змінити свідчення або відмовитись від них.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом встановлені підстави, які передбачені КПК України, рішеннями ЄСПЛ та Конвенцією з прав людини, щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та ризик його ухилення від суду.

На даний період часу у суду відсутні дані, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належну поведінку підозрюваного.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити підозрюваного строк тримання під вартою.

Суд вважає, що запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі підозрюваного, а і характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не перешкоджає інтересам правосуддя.

Таке застосування не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що підозрюваний не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну запобіжного заходу, коли перестануть існувати/зменшаться ризики, зазначені вище судом.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який спричинив загибель людини, суд на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України не вбачає підстав для визначення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 181-183, 197, 199, 331, 372 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до 25 січня 2024 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: