справа № 991/7143/23
провадження № 1-кс/991/8021/23
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

«18» вересня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , уповноваженої особи Державного бюро розслідування ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду з Апеляційної палати ВАКС повернулася вказана вище скарга ОСОБА_4 для прийняття слідчим суддею процесуального рішення відповідно до ст.ст.306, 307 КПК України.

Обставини, якими обґрунтована скарга.

Скарга ОСОБА_4 обґрунтована тим, що 31 липня 2023 року ним на електронну пошту Центрального бюро розслідувань, на Центральний апарат Державного бюро розслідувань подано заяву (повідомлення) про вчинений корупційний злочин начальником штабу Корпусу Резерву бригадним генералом ОСОБА_5 , командиром НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ОСОБА_6 , а саме: нецільове використання бюджетних коштів, здійснення видатків бюджету з їх перевищенням (ст. 210 КК України), що призвело, в тому числі до загибелі чотирьох військовослужбовців, отримання неправомірної вигоди за рахунок здійснення видатків бюджету з їх перевищенням на 101 (161) мільйонів грн, державна зрада (ст. 111 КК України), тобто діяння, умисно вчиненні громадянином України на шкоду (в тому числі) обороноздатності, державній, економічній безпеці України, бездіяльність військової влади (ст. 426 КК України) командувача Корпусу резерву генерал-майора ОСОБА_7, Командувача Сухопутних військ ЗСУ, Генерального штабу ЗСУ, Головної Інспекції Міністерства оборони України. Проте, в порушення вимог ч.1 ст. 214 КПК України, співробітниками ДБР не внесено відповідні відомості до ЄРДР. У зв`язку з цим заявник просить визнати бездіяльність уповноважених осіб ДБР протиправною та зобов`язати їх внести відомості до ЄРДР за його заявою.

Позиція сторін у судовому засіданні.

Заявник в судове засідання двічі не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки слідчого суддю не повідомив.

Представник ДБР - заступник керівника Управління Головного слідчого управління ДБР ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала щодо наявності в діях уповноважених осіб ДБР будь-якої бездіяльності, оскільки ними було прийнято рішення про направлення заяви ОСОБА_4 до відповідного територіального управління, яке є окремою юридичною особою та окремим органом досудового розслідування, під юрисдикцію якого попадає зазначене заявником місце вчинення кримінального правопорушення. Зазначила, що всі викладені ОСОБА_4 факти у заяві уже внесені до ЄРДР, що підтверджується відповідними витягами та по ним проводиться досудове розслідування. Закон не зобов`язує вносити до ЄРДР повторно відомості, які уже розслідуються. Щодо кваліфікації викладених у заяві неправомірних дій, то це відноситься до компетенції особи, яка вносить відомості до ЄРДР. Наразі слідчими не прийнято рішення про внесення до ЄРДР відомостей за ст. 111 КК України, оскільки у викладених обставинах не вбачається ознак цього кримінального правопорушення. У разі встановлення в ході проведення досудового розслідування таких ознак, відповідні відомості будуть внесенні до ЄРДР. Що стосується ст. 210 КК України, про яку зазначає заявник, то вона відноситься до компетенції НАБУ, а тому відомості за нею мають вноситись до ЄРДР детективами, але у своїй заяві ОСОБА_4 зазначає, що в цій частині він звертається до уповноважених осіб НАБУ. Вважає скаргу ОСОБА_4 його способом захисту від кримінального переслідування і спробами маніпуляції системою правосуддя. Просить відмовити в її задоволенні.

Положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи висновки, викладені в ухвалі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 07 вересня 2023 року у цій же справі, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності заявника, який, будучи належним чином повідомлений про розгляд його скарги, двічі не з`явився в судове засідання.

Встановлені обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.

Заслухавши представника ДБР, дослідивши матеріали скарги з додатками та письмовий відзив ДБР на заяву ОСОБА_4 , враховуючи невиконання органом досудового розслідування положень ст.214 КПК України, що в свою чергу свідчить про різне бачення/тлумачення учасниками процесуальних норм права, слідчий суддя вважає за доцільне надати оцінку таким взаємовідносинам як в процесуальному аспекті, так і в частині обґрунтованості поданої до правоохоронного органу заяви.

Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива) в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

Зі змісту ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана з одного боку забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Зі змісту заяви ОСОБА_4 від 31 липня 2023 року вбачається, що у ній, викладені обставини про ймовірне вчинення корупційного злочину начальником штабу Корпусу Резерву бригадним генералом ОСОБА_5 , командиром НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ОСОБА_6 , а саме: нецільове використання бюджетних коштів, здійснення видатків бюджету з їх перевищенням (ст. 210 КК України), що призвело, в тому числі, до загибелі чотирьох військовослужбовців, отримання неправомірної вигоди за рахунок здійснення видатків бюджету; та Державної зради (ст.111 КК України). Враховуючи факти викладені в заяві, ОСОБА_4 зазначає про необхідність внесення до ЄРДР відомостей за ст. ст. 210, 111 КК України.

Ст. 33-1 КПК України встановлено, що Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці ст. 45 КК України, ст. ст. 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України. Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до ч.1 цієї статті.

У примітці до ст. 45 КК України зазначено, що корупційним кримінальним правопорушенням відповідно до цього кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені, ст. ст. 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410 КК України у випадках їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 КК України.

У п. 2 ч.5 ст. 216 КПК України йдеться, що предмет кримінального правопорушення або розмір завданої шкоди у кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. ст. 210, 211 КК України повинен у дві тисячі і більше разів перевищувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення (якщо кримінальне правопорушення вчинено службовою особою військового формування).

Оскільки ОСОБА_4 у заяві про вчинення злочину зазначено про ймовірне вчинення кримінального правопорушення, зокрема передбаченого ст. 210 КК України начальником штабу Корпусу Резерву бригадним генералом ОСОБА_5 , командиром 94 ОБОО (військова частина НОМЕР_2 ) ОСОБА_6 , які, на його думку, своїми протиправними діями нанесли державному бюджету шкоди, слідчий суддя вважає за можливе дослідити подану скаргу.

Так, основний безпосередній об`єкт злочину, передбаченого ст. 210 КК України є встановлений законодавством порядок виконання державного і місцевих бюджетів, порядок використання бюджетних ресурсів, покликаних з фінансового боку забезпечувати виконання державними органами та органами місцевого самоврядування покладених на них завдань і функцій. З об`єктивної сторони вчинення злочину можливе у чотирьох альтернативних формах: 1) використання бюджетних коштів усупереч їх цільовому призначенню; 2) використання бюджетних коштів в обсягах, що перевищують затверджені межі видатків; 3) недотримання вимог щодо пропорційного скорочення видатків бюджету; 4) недотримання вимог щодо пропорційного фінансування видатків бюджетів усіх рівнів.

Дослідивши факти, які описані в заяві ОСОБА_4 , вважаю за доцільне зазначити, що описані у заяві скаржника дії начальника штабу Корпусу Резерву бригадного генерала ОСОБА_5 , командира НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ОСОБА_6 не містять ознак злочину за ст. 210 КК України та не зумовлюють початок досудового розслідування за цими фактами, але з описаних обставин у заяві скаржника вбачається, що є ознаки привласнення військового майна військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , з використанням службового становища (отримання одним і тим же військовослужбовцем грошового забезпечення одночасно за двома посадами; наявність «мертвих душ», тобто здійснення виплат грошового забезпечення тим військовослужбовцям, які жодного разу у військовій частині не з`являлись; використання особового складу в/ч НОМЕР_2 не за призначенням і використання підроблених документів з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок здійснення видатків бюджетів з їх перевищенням; підроблення і використання підроблених документів для оформлення на офіцерській посади, які не мають жодного відношення до ЗСУ; донесення про наявність та рух пально-мастильних матеріалів поточного забезпечення військової частини та ін.), тобто, в заяві ОСОБА_4 містяться ознаки злочину, які доцільно розслідувати за ст.410 КК України.

При цьому, з урахуванням пояснень представника ДБР, за повідомленими ОСОБА_4 фактами вже проводиться перевірка в межах кримінальних проваджень №0000250 та №0000086 за ч.4 ст.410 КК України Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Рівному) Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управлінням ДБР, що підтверджується відповідними витягами з ЄРДР, а тому незгода скаржника з визначеним органом досудового розслідування (діями) не є підставою для його, фактично, зміни.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу заявника, що питання визначення підслідності у кримінальному провадженні може бути предметом розгляду, зокрема в межах скарги за ч.6 ст.36 КПК України до Генерального прокурора або керівника САП.

Також, на думку слідчого судді, викладених у повідомленні ОСОБА_4 обставин недостатньо і для того, щоб розпочати досудове розслідування за ст. 111 КК України, яке в свою чергу розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається з самого повідомлення, у ньому не наведено конкретних відомих заявнику відомостей, що можуть свідчити про його вчинення. Заявник не наводить у повідомленні будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували зазначене, а висуває загальне припущення про можливе вчинення протиправних дій певними особами, ґрунтуючись виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності їх дій, та власному аналізі і бачені норм законодавства про кримінальну відповідальність.

За наведених обставин, слідчий суддя, не відступаючи від своїх висновків, зроблених в ухвалах від 19 липня та 18 серпня 2023 року за результатами розгляду аналогічної скарги ОСОБА_4 у справах 991/6192/23, 991/6892/23, вважає, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб ДБР виконати вимоги ст. 214 КПК України та внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_4 від 31 липня 2023 року відсутні на даному етапі, а тому в задоволенні таких його вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1