Дата документу 24.01.2024 Справа № 501/345/21 1-кп/501/56/24
ВИРОК

Іменем України

23 січня 2024 року м. Чорноморськ

Іллічівського міського суду Одеської області

у складі: головуючого ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000079 від 17 червня 2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Туніс (Туніська Республіка), громадянина Туніської Республіки, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, такого що має вищу освіту ,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 201-1 Кримінального кодексу України, -

участь у справі приймали: прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

перекладач ОСОБА_6 ,

обвинувачений (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Сторони, кожен окремо, не заперечували щодо розгляду справи під час воєнного стану

Стислий зміст обвинувачення та встановлені обставини.

ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), являючись з 23 квітня 2015 року одноосібним директором та бухгалтером суб`єкта підприємницької діяльності - Товариства з обмеженою відповідальність «Вудінвест» (далі по тексту ТОВ «Вудінвест»), здійснюючи підприємницьку діяльність у сфері експорту лісоматеріалів, у зв`язку з чим, будучи обізнаним про порядок переміщення лісоматеріалів через митний кордон України, діючи з корисливих мотивів, достеменно знаючи про встановлені Законом України «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» від 08 вересня 2005 року №2860-IV, тимчасову, строком на 10 років, заборону вивезення за межі митної території України в митному режимі експорту лісоматеріалів необроблених (код 4403 «Лісоматеріали необроблені, з видаленою або невидаленою корою або заболонню, або начорно брусовані або небрусовані» УКТЗЕД): деревних порід, крім сосни, - з 01 листопада 2015 року; деревних порід сосни - з 01 січня 2017 року ,вчинив закінчений замах на переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю лісоматеріалів необроблених (начорно брусованих), товарної позиції 4403 «Лісоматеріали необроблені, з видаленою або видаленою корою або заболонню, або начорно брусовані або небрусовані» УКТЗЕД, заборонених до вивозу за межі митної території України, в митному режимі експорту, об`ємом 32,4906 м.куб. та загальною вартістю 67688,64 грн (без врахування ПДВ), що становить особливо великий розмір, оскільки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, зокрема вжив вичерпних заходів надання лісоматеріалам необробленим (начорно брусованим) товарної позиції 4403 «Лісоматеріали необроблені, з видаленою або невидаленою корою або заболонню, або начорно брусовані або небрусовані» УКТЗЕД, вигляду готових виробів, виготовлення документів, необхідних для приховання експортованих товарів від митного контролю шляхом декларування їх як готових виробів товарної позиції 4407 «Лісоматеріали розпиляні або розколоті уздовж, розділені на шари або лущені, стругані або нестругані, шліфовані або нешліфовані, які мають або не мають торцеві з`єднання, завтовшки більш як 6 мм» УКТЗЕД, та здійснив спробу їх експорту за межі митної території України, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки 05 червня 2020 року , на території відділу митного оформлення №4 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці Держмитслужби (Одеська область, м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна, 1), в ході митного контролю вантажу, який переміщувався через митний кордон України в митному режимі експорту за митною декларацією №UA500110/2020/006015 від 01 червня 2020 року («ЕК10АА»), товар «начорно брусований лісоматеріал (начорно брусований двухкантний брус)» товарної позиції 4403 УКТЗЕД об`ємом 32,4906 м.куб., був виявлений та вилучений 01 липня 2020 року співробітниками Управління Служби безпеки України в Одеській області.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні злочину за вищезазначеними обставинами, щиро покаявся, не заперечував проти зібраних по справі доказів, просив їх не досліджувати та розглядати справу, згідно положень ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Також повідомив, що деревину за його згодою добровільно було передано на потреби ЗСУ, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, та просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , прохав застосувати покарання з урахуванням положень ст. 66, 69 Кримінального кодексу України не пов`язаного з реальним позбавленням волі.

Прокурор ОСОБА_4 , враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї провини не заперечувала проти розгляду справи за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

При визначені покарання вважала можливим враховуючи особу обвинувачуваного , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей , його ставлення до скоєного , щире каяття , добровільну передачу на потреби ЗСУ вилучену деревину, застосувати положення ст. 69 Кримінального процесуального кодексу України, призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 201-1 Кримінального Кодексу України у вигляді 5 років позбавлення волі, без позбавлення права займатися підприємницькою діяльність та конфіскації майна , з застосуванням положень ст. 75 76 Кримінального кодексу України , випробувальним терміном на 1 рік . Стягнути з обвинувачуваного судові витрати в сумі 11676,76 грн.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п. 150 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Яременко проти України.

Суд, переконавшись в тім, що обвинувачений розуміє фактичні обставини справи, в його добровільній та істинній позиції, а також те, що в подальшому він не в змозі буде оспорювати фактичні обставини справи в апеляційній інстанції, зібрані по справі докази не досліджував.

В зв`язку з викладеним суд визнає ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 201-1 Кримінального кодексу України-закінчений замах на переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю лісоматеріалів необроблених, заборонених до вивозу за межі митної території України, вчиненному, в особливо великому розмірі.

Мотивувальна частина та правові норми застосовані судом.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення Європейського суду з прав людини вказує від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43). Також ,має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 Кримінального кодексу України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до положень ст. 12 Кримінального кодексу України ч. 3 ст. 201-1 Кримінального кодексу України відноситься до особливо тяжких злочинів та призначає покарання достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Також, суд враховує особисті дані обвинуваченого: ОСОБА_3 , який раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має вищу освіту, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працевлаштований.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 Кримінального кодексу України мети не тільки кари, а також виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання ,виправлення засудженого.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 в порядку ч. 1 п. 1, 2 ст. 66 Кримінального кодексу України - є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Крім того, суд враховує обставину, що обвинувачений добровільного передав деревину на потреби ЗСУ , в якості пом`якшуючої його провину обставини.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 в порядку ст. 67 Кримінального кодексу України - судом не встановлено.

Згідно з приписами ст.8 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та дає підстави для застосування ст. 69 Кримінального кодексу України.

Статтею 69 Кримінального кодексу України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 Кримінального кодексу надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 Кримінального кодексу; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 Кримінального кодексу та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Висновки суду.

Санкція ч. 3 ст. 201-1 Кримінального кодексу України, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 63 Кримінального кодексу України позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу та встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Отже, призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

Водночас, враховуючи встановлені судом обставини та позицію сторонни обвинувачення, суд дійшов до висновку, що призначаючи покарання можливо застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 Кримінального кодексу України, а саме призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Суд також вважає можливим обвинуваченого ОСОБА_3 від призначеного покарання звільнити з випробуванням, так як його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення обов`язкового контролю за подальшою його поведінкою, та з покладанням на нього обов`язків передбачених п.1,2 ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України.

Статтею 77 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного классу.

Суд зазначає, що даний перелік додаткових покарань є вичерпним, що також зазначено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами, внесеними згідно з постановою від 10 грудня 2004 р. № 8) роз`яснено, тобто конфіскація майна та позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткові покарання не можуть бути призначені при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням.

На переконання суду дане покарання, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним та перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Судові витрати, пов`язані із залученням експертів, у кримінальному проваджені слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Ухвалою Іллічівського міського суду від 08 квітня 202 року скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_11 від 10 листопада 2020 року (справа №522/9817/20, провадження №1-кс/501/522/14396/20), на деревину, об`ємом 32,4906 м. куб., та дошки (пиломатеріали), об`ємом 92,8210 м.куб., яке зберігається в складських приміщеннях ТОВ «Скай-Лайн» (ЄДРПОУ 3313798), та передано вищевказане майно Одеській обласній військовій адміністрації для подальшого його передання на користь Збройних сил України.

Інші речові докази в кримінальному провадженні, по яким не вирішено питання, відповідно до положень ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 , ч.15 ст. 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушеньня передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 201-1 Кримінального кодексу України та призначити покарання, на підставі положень ст. 69 Кримінального кодексу України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без позбавлення права займатися підприємницькою діяльністю та конфіскації майна.

Відповідно до ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 1 (один) рік.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

?періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

?повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця міста Туніс (Туніська Республіка), громадянина Туніської Республіки, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 на користь на користь держави судові витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 11676,76 грн.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором, виключно з підстав, передбачених ст. 394 Кримінально-процесуального кодексу України до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ