Єдиний унікальний номер 341/1918/23
Номер провадження 1-кп/341/190/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 від 10.05.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баківці Жидачівського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, стрілець окремого батальйону добровольчого формування Запорізької територіальної громади № 3 «Хортицький полк», не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника с- адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Галич Івано-Франківської області вищезазначене кримінальне провадження,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 10.05.2023 близько 01-00 годин, будучи зупинений працівником патрульної поліції ОСОБА_6 по вул. Шевченка у м. Бурштині Івано-Франківської області, у комендантську годину на автомобілі марки «Toyota RAV4», р. н. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою уникнення адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, висловив поліцейському словесну пропозицію надати йому неправомірну вигоду за невчинення дій у його інтересах у вигляді нескладення адміністративного протоколу за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Надалі ОСОБА_3 10.05.2023 близько 01-10 годин, з метою реалізації умислу, спрямованого на передачу неправомірної вигоди поліцейському сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 (м. Галич) ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою виконання останнім висловленої ним раніше пропозиції, підійшов до службового автомобіля марки «Рено Дастер», р. н. НОМЕР_2 , та через відчиненні двері службового автомобіля, надав грошові кошти у сумі 1000,0 гривень поклавши їх на сидіння водія, таким чином надав неправомірну вигоду ОСОБА_6 , за нескладення у його інтересах протоколу про адміністративне правопорушення, довівши таким чином умисел до кінця, чим вчинив пропозицію та надання службовій особі неправомірної вигоди, за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища.

У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення-злочину за вищезазначеними обставинами, щиро розкаявся, не заперечував проти зібраних по справі доказів, просив їх не досліджувати та розглядати справу згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначив, що припустився помилки щодо указаного злочину, на цей час зробив належні висновки.

Переконавшись у тому, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, правильно розуміє зміст обвинувачення, фактичні обставини справи, які ніхто не оспорює, погоджується з кваліфікацією вчинених діянь, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події скоєного кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні.

Згідно ст. 337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Оцінивши у сукупності показання обвинуваченого, відомості, що характеризують його як особу, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні-злочину та знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 369 КК України як пропозиція та надання службовій особі неправомірної вигоди, за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Також, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи - воно має бути законним, пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Вивченням особи ОСОБА_3 установлено, що раніше не судимий, під час досудового розслідування та судового розгляду вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України визнав у повному обсязі; щиро розкаявся; має постійне місце проживання із реєстрації, де характеризується позитивно; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; згідно із контрактом добровольця територіальної оборони та довідки від 29.12.2022 № 942/10 ОСОБА_3 з 26.04.2022 до цього часу перебуває у складі Добровольчого формування Запорізької територіальної громади № 3 «Хортицький полк» та виконує державні і громадські обов`язки, зокрема, бере участь у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони відповідно до умов укладеного контракту добровольця територіальної громади.

Відповідно до досудової доповіді ОСОБА_3 проживає із матір`ю похилого віку, за якою здійснює догляд. Згідно характеристиці міської ради скарг від жителів міста та сусідів у міську раду на ОСОБА_3 не поступало, участі у громадському житті міста не приймає. За даними обставинами ОСОБА_3 притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній рівень ризику повторного кримінального правопорушення та аналогічний ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без обмеження або позбавлення волі на певний строк, можливе та не становить високої небезпеки для суспільства та окремих осіб.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

З огляду на викладене, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Про щире каяття ОСОБА_3 свідчить його поведінка під час судового розгляду, останній надав покази та визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Суд бере до уваги висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03.12.2019 року у справі № 571/1436/15-к, за якими нормативні акти щодо виявлення ознак сп`яніння прийняті відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними». Отже, ці нормативно-правові акти не регулюють питання доказування в кримінальному провадженні та не виключають можливість встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

Крім того, норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК. До такого висновку дійшов Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати у справі № 643/20474/15-к від 11.02.2020.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння, суд визнає обставиною, що за п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує йому покарання.

При призначенні покарання слід досягти справедливого балансу інтересів суспільства в цілому і особи. На думку суду встановлені обставини справи вказують на можливість вирішення ситуації у межах, визначених законом з мінімально можливими репресіями, а саме призначити покарання у межах санкції визначеної ч.1 ст. 369 КК України у виді штрафу. Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових злочинів, а також збалансованим в інтересах держави, суспільства в цілому і учасників процесу, зокрема.

При цьому, визначаючи розмір штрафу, суд враховує наявність пом`якшуючої покарання обставини (активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття як відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині), позитивну характеристику ОСОБА_3 за місцем проживання; виконання ним завдань у складі Добровольчого формування територіальної оборони, що свідчить про сумлінне ставлення ОСОБА_3 до подій в країні.

Судові витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази у справі суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Під час досудового слідства та судового розгляду запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 369, 370-374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз у розмірі 2868,0 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок.

Речові докази:

-грошові кошти у сумі 1000,0 гривень, купюрою номіналом 1000,0 гривень серії АИ 1959665 - залишати на зберіганні у скринці банку АТ КБ «Приватбанк», за адресою: вул. Незалежності, м. Івано-Франківськ.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом тридцяти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СуддяНаталя ОСТРОВСЬКА