Провадження № 11-кп/811/744/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 466/11639/21 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Золочівка Золочівського району Львівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2023 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 09.11.2021 близько 00:06 год., перебуваючи на території житлового комплексу «Бельгійське містечко» за адресою: м.Львів, вул.Джерельна, 91 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, у результаті словесного конфлікту, маючи умисел, двічі розпилив в очі ОСОБА_9 газом з перцевого балончика «Перець -1б», чим спричинив потерпілій згідно з висновком експерта №1327 від 16.11.2021 тілесні ушкодження у вигляді опіку кон`юктиви та рогівки обох очей І-ІІст., міотичний астигматизм обох очей, які відносяться до легкого ступеня тяжкості.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо нього скасувати та закрити кримінальне провадження щодо нього за ч. 1 ст. 125 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що характер, хронологія і послідовність його дій, всупереч висновкам суду, дають підстави вважати, що проступок вчинено неумисно, а в межах необхідної оборони, чи як максимум, з перевищенням меж необхідної оборони.

Стверджує, що не мав наміру розпилювати балончик в сторону потерпілої.

Його дії були спровоковані загрозою з боку трьох собак та їх господарів.

Звертає увагу, що нічний час, швидкість, з якою все відбулося, не дали йому можливість оцінити реальність чи не реальність нападу, його наслідки та інтенсивність.

Фактично він був змушений захищатись і від собаки і від її господаря, яка замість того, щоб забрати пса почала штовхати його. Після цього він відступив назад, а до нього почали бігти решта собак, що були на території, а потерпіла почала до нього рух з піднятими руками та намагаючись копнути ногою, машинально, він ще раз розпилив балон в бік нападниці.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого та вважає вирок суду законним та обґрунтованим, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначені вимоги закону місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дійшов правильного висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В оскаржуваному вироку районний суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених у судовому засіданні доказів із зазначенням підстав, із яких приймає одні докази та відкидає інші.

Так, вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені у суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_5 у суді першої та апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнав. Вважає, що діяв у межах самозахисту, оскільки до нього біг пес на великій швидкості, намагаючись його вкусити. У той час потерпіла вдарила його в спину, а він розпилив газ у її сторону рефлекторно. Після словесної перепалки він, захищаючись від потерпілої, яка підняла руку та намагалася його вдарити, розпилив газовий балончик вдруге. Стверджує, що відчував з боку потерпілої загрозу.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, така повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами, зокрема: показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , висновком експерта № 1327 від 15.11.2021, відеозаписом з камери спостереження з будинку АДРЕСА_3 .

Апеляційні доводи обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними, оскільки вони спростовуються відомостями безпосередньо дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні, в тому числі за участю обвинуваченого, на які суд обґрунтовано та вмотивовано послався в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, як на докази винуватості ОСОБА_5 у вчинені умисного спричинення легкого тілесного ушкодження.

Фактично обвинуваченим ОСОБА_5 не заперечується факт нанесення ним потерпілій тілесних ушкоджень, однак він вважає, що тілесні ушкодження були нанесені ним під час необхідної оборони, однак такі показання обвинуваченого ОСОБА_5 спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, за змістом ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечних посягань шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених ст.ст. 118, 124 КК України.

Між тим, доказів застосування потерпілою щодо обвинуваченого дій, які б свідчили про реальне посягання на його життя чи здоров`я, внаслідок яких ОСОБА_5 перебував у стані необхідної оборони чи міг перевищувати межі необхідної оборони, матеріали кримінального провадження не містять, і таких доказів не здобуто ні судом першої інстанції, ні при апеляційному розгляді справи.

Зокрема, до такого висновку суд першої інстанції дійшов, виходячи із встановлених судом обставин кримінального провадження.

Зокрема, як пояснила у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 , того дня близько 23.00 год. вона прогулювалася з собаками біля будинку 91 разом із знайомими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з сусіднього будинку. Обвинувачений, який проходив біля майданчика привітався та одразу висловив претензії щодо вигулювання собак на подвір`ї. Жодного агресії з її боку на ці висловлювання не було. Після того як собачка прибіг до них гавкаючи, обвинувачений витягнув балончик та розпилив речовину на песика, а вона, щоб захиститись, відштовхнула обвинуваченого. У цей час він розпилив на неї газ з балончика один раз і через невеликий проміжок розпилив в її сторону газ повторно.

Вказане повністю узгоджується з відеозаписом з камери спостереження з будинку АДРЕСА_3 , з якого чітко вбачається, що потерпіла не наносила ударів, а намагаючись забрати песика легко відштовхнула ОСОБА_5 , таким чином, що він навіть не спіткнувся. Повторне розпилення газу з перцевого балончика, яке обвинувачений вчинив в сторону потерпілої, коли знаходився навпроти неї, не можна оцінювати як самозахист, оскільки будь яких дій насильницького характеру потерпіла щодо обвинуваченого не вчиняла, жодної загрози здоров`ю обвинуваченого не було, як і не було загрози зі сторони собаки.

На думку колегії суддів, характер дій обвинуваченого, що полягали в розпиленні в очі потерпілої перцевого газу, жодним чином не свідчить, що вони були здійснені з метою оборони. При цьому жодних ознак нападу на ОСОБА_5 з боку потерпілої ОСОБА_9 апеляційний суд не вбачає, а тому вважає, що необхідність оборони для обвинуваченого була об`єктивно відсутня.

При цьому таке його твердження у повній мірі спростовується показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що ОСОБА_13 якийсь час розмовляв з потерпілою, після чого миттєво витягнув газовий балончик та розпилив його початку на собаку, а потім на потерпілу.

Натомість твердження обвинуваченого ОСОБА_5 , що потерпіла наближалася до нього та замахувалася з явним наміром завдати йому ушкоджень, а тому він розпилив на неї газ, апеляційний суд вважає такими, які направлені на введення суду в оману та уникнення останнім кримінальної відповідальності за вчинене.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а твердження обвинуваченого щодо відсутності його вини в заподіянні ОСОБА_9 умисного тілесного ушкодження є необґрунтованими.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання; призначив обвинуваченому покарання в межах санкції вчиненого ним кримінального правопорушення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Апеляційна скарга обвинуваченого не містить правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2023 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3