Справа № 487/8607/23
Провадження № 1-кс/487/4746/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2023 м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001475 від 21.11.2023 за ч. 4 ст. 402 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001475 від 21.11.2023 за ч. 4 ст. 402 КК України звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання слідчий посилалася на обґрунтованість підозри за ч. 4 ст. 402 КК України та наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні прокурор клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримала, наполягала на його задоволенні, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний та захисник в судовому засіданні просили застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001475 від 21.11.2023 за ч. 4 ст. 402 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 ОСОБА_5 06.07.2023 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2023 № 188 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення, та призначено на посаду курсанта.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.08.2023 № 235 солдата ОСОБА_5 , виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та визначено таким, що вибув до нового місця служби до військової частини НОМЕР_2 .

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.08.2023 № 237 ОСОБА_5 , який прибув з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), з 23.08.2023 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , шпк «матрос».

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 06.07.2023, тобто з моменту відправлення ОСОБА_5 з ІНФОРМАЦІЯ_1 до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу, матрос ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Про порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану матросу ОСОБА_5 достеменно було відомо і до часу вчинення непокори останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Так, начальниками для матроса ОСОБА_5 , окрім інших, безпосередньо є командир НОМЕР_3 окремого батальйону морської піхоти (військова частина НОМЕР_2 ) підполковник ОСОБА_8 , начальник штабу перший заступник командира НОМЕР_3 окремого батальйону морської піхоти (військова частина НОМЕР_2 ) майор ОСОБА_9 , командир 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 капітан ОСОБА_10 , заступник командира 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 лейтенант ОСОБА_11 .

З метою продовження ведення наступальних дій на лівий берег Херсонської області та форсуванням річки Дніпро, а також знищення противника, оволодіння рубежами та закріплення на лівому березі Херсонської області, його подальшої оборони, командиром НОМЕР_3 окремого батальйону морської піхоти (військова частина НОМЕР_2 ) надано бойове розпорядження № 03-55/341/КСП від 21.11.2023, який викладено у письмовій формі.

Так, згідно відповідно бойового розпорядження, підрозділи військової частини НОМЕР_2 повинні були перейти до стійкої оборони південної околиці населеного пункту АДРЕСА_2 та чекати подальшої команди щодо просування по лівому березі Дніпра у бік Херсонської області.

У зв`язку з чим, на виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_3 окремого батальйону морської піхоти (військова частина НОМЕР_2 ) № 03-55/341/КСП від 21.11.2023 заступником командира 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_11 надано усний бойовий наказ матросу ОСОБА_5 отримати засоби індивідуального захисти, зброю та убути в населений пункт Тягинки Херсонської області для подальшого форсування річки Дніпро, та після цього зайняти бойові позиції у селі Кринки Херсонської області.

21.11.2023 о 16 год. 54 хв. на території тимчасового місця розташування командно-спостережуваного пункту (КСП) 1 роти морської піхоти у Садове Баштанського району (раніше Снігурівського) Миколаївської області вказане бойове розпорядження було доведено заступником командира 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_11 в усній формі до військовослужбовця ОСОБА_5 .

Проте, матрос ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , перебуваючи у АДРЕСА_3 , 21.11.2022 близько 16 години 55 хвилин (точний час в ході досудового розслідування не встановлений), всупереч вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, прийнявши усний бойовий наказ заступника командира 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_11 на виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_3 окремого батальйону морської піхоти (військова частина НОМЕР_2 ) ОСОБА_8 № 03-55/341/КСП від 15.11.2023 у визначенні: «ведення наступу в напрямку стик просіки з дорогою (), кут лісу, знищити виявленого противника та оволодіння стиком доріг (), перехрестям лісосмуг, стику просіки з дорогою () до 18 год. 00 хв. 18.11.2023. За окремим розпорядженням перейти до стійкої оборони південної околиці н.п. Кринки по рубежу перехрестя доріг (), перехрестя вулиць», усвідомлюючи суспільно небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, прямо виразив небажання виконувати наказ командира, що супроводжувалось усною відмовою, висловлюючи відкрито негативне ставлення до наказу та небажання його виконувати, тобто відкрито відмовився виконати наказ.

21.11.2023 ОСОБА_5 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та 22.11.2023 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, тобто, непокорі, а саме у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , це, зокрема, дані повідомлення командира ВЧ НОМЕР_2 про вчинення кримінального правопорушення від 20.11.2023, витягу бойового розпорядження командира 88 обмп; протоколу допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , медичної характеристики.

Суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Злочин за ч. 4 ст. 402 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі доведеності його вини, суд переконаний, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, існує і є обґрунтованим.

Слідчим у клопотанні доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, з урахуванням встановлених досудовим розслідуванням обставин є підстави вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може вжити заходи щодо незаконного впливу, як безпосередньо так і опосередковано на свідків, а також примусити вже допитаних свідків змінити покази на свою користь до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню.

Крім того, слідчий суддя вважає, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, підозрюваний може продовжити або вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема, у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, вбачає за можливе грубе порушення військової дисципліни, невиконання військових наказів.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчим суддею не встановлений.

Слідчий суддя також враховує дані про особу підозрюваного, який постійно проживає в Івано-Франківській області; одружений, має на утриманні малолітню дитину; раніше не судимий; має задовільний стан здоров`я; є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації.

Тому з урахуванням обставин справи, враховуючи тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, дані про особу підозрюваного, суд вважає обґрунтованим клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того відповідно до положень ч. 8 ст. 176 КК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Суд не вбачає підстав для визначення розміру застави, враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний захищати незалежність та територіальну цілісність України, проте, в період воєнного стану вбачає за можливе грубе порушення військової дисципліни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" до 19.01.2024 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 30.11.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1