1-в/205/65/24
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відповідно до ст. 82 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_4

в режимі відеоконференції:

представника установи

виконання покарання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ :

28 грудня 2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання призначеного йому вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24.11.2021 за ч. 2 ст. ст. 186 КК більш м`яким покарання.

Будь-яких обґрунтувань щодо свого виправлення, крім цитат положень КК та Конституції України засуджений не наводить.

Засуджений ОСОБА_3 та його захисник підтримали заявлене клопотання та просили його задовольнити.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Представник установи виконання покарань залишив вирішення вказаного питання на розсуд суду.

Суд, заслухавши заявлене клопотання, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_3 доходить наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 засуджений вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24.11.2021 за ч. 2 ст. ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, яке почав відбувати з 11 вересня 2021 року.

За час відбуття покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» засуджений ОСОБА_3 характеризується добре. Не допускав порушення режиму утримання, у зв`язку з чим до нього дисциплінарні стягнення не застосовувались. Має 6 заохочень за сумлінне ставлення до праці.

Відповідно до ст. 6 Кримінального виконавчого кодексу України (далі КВК), виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 82 КК, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У роз`ясненнях, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким від 26 квітня 2002 року зазначено про те, що судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як з засудженими, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу. Більше того, вказана поведінка засудженого має бути оцінена за весь час відбування покарання, а не за окрему його частину.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як видно з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання з 11.09.2021 у двох різних установах виконання покарань та лише у кінці 2022 року отримав перше заохочення за сумлінне ставлення до робіт з благоустрою, що свідчить про те, що засуджений стає на шлях виправлення, однак останній протягом усього строку відбуття покарання не працевлаштований, усі заохочення до останнього застосовані за сумлінну поведінку та ставлення до робіт з благоустрою, що, як зазначалось вище, є обов`язком засудженого.

Крім цього, як слідує з характеристики на засудженого, засуджений ОСОБА_3 у відношенні до представників адміністрації намагається проявляти тактовність з метою отримання поблажливості з їх боку, приймає участь у програмах диференційного виховного впливу, але реагує на них формально, ініціативи для підвищення загальноосвітнього рівня не проявляє, індивідуальну програму соціально-виховної роботи виконав лише на 50%, за оцінкою ризиків повторного вчинення кримінального правопорушення визначено середній рівень.

Вказане свідчить про те, що поведінка та психологічне ставлення засудженого ОСОБА_3 щодо дотримання умов відбування покарання та його ставлення до виконання робіт з благоустрою в цілому змінюються в позитивну сторону, однак не свідчить про те, що він став на шлях виправлення, а тому суд доходить висновку про те, що розгляд питання про заміну режиму відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 є передчасним.

Суд також зважає й на те, що засуджений ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, в тому числі й за вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи та йому було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, від відбування якого останній звільнився умовно-достроково, однак не виправдовував наданої йому судом довіри знову вчинив умисний тяжкий злочин. Крім того, суд враховує також й ту обставину, що невідбута частина покарання засудженого ОСОБА_3 складає більше двох років.

Керуючись ст. 82 КК, ст. 537, 539 КПК, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1