Справа № 455/1717/22
Провадження № 1-кп/455/36/2023
ВИРОК

Іменем України

23 жовтня 2023 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000504 від 05.10.2022 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самбір Львівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, непрацюючого, розлученого, згідно ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що в країні діє воєнний стан, який оголошений згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року та свідомо ігноруючи особливий стан в Україні, о 17:40 год 04.10.2022, перебуваючи в с.Чаплі, по вул.Шкільна Самбірського району Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, із кухні житлового будинку, в якому проживає, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , таємно викрав мобільний телефон «Айфон 6S» сірого кольору у чохлі червоного кольору (із наклейкою «Все буде Україна») із сім картою НОМЕР_1 , ІМEIL НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 4000 грн.

Такими своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 показав, що він 04.10.2022 року, перебуваючи у себе вдома у АДРЕСА_1 , в приміщенні житлового будинку викрав мобільний телефон, який належав ОСОБА_6 , яка прийшла до його будинку в гості. Після цього, він намагався здати викрадений телефон у ломбард у м.Самборі, проте йому відмовили, оскільки у нього не було його паспорта громадянина України. Тоді він повернувся додому, де вже приїхали працівники поліції, яким він добровільно видав вкрадений телефон. Щиро розкаюється у вчиненому.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву в якій справу просить слухати за її відсутності.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та щодо речових доказів, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Таким чином, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного злочину доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до обвинувального акту, зазначено, що ОСОБА_5 вчинив злочин повторно, а також обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, зазначено «вчинене повторно».

Однак, із таким твердження сторони обвинувачення, суд не може погодитись із наступних міркувань.

Згідно ч.1 ст.32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.32 КК України повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Згідно положень ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються, зокрема, особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 13.05.2021 ОСОБА_5 було засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України він був звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном на 1 рік.

В подальшому, ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 26.05.2022року звільнено ОСОБА_5 від покарання, призначеного йому за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 13.05.2021року.

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_5 скоїв даний злочин 04.10.2022, тобто після звільнення його від покарання, призначеного йому за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 13.05.2021року, ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 26.05.2022року.

Таким чином, оскільки у ОСОБА_5 на момент вчинення даного злочину, судимість за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 13.05.2021року згідно ст.89 КК України була погашена, а тому повторність кримінальних правопорушень у даному випадку відсутня.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема те, що він згідно ст.89 КК України не судимий, його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, також враховується його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений є особою з інвалідністю 3 групи, перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №557 від 01.11.2022 на даний час ОСОБА_5 психічною хворобою не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, у період інкримінованих йому дій (04.10.2022р.), ОСОБА_5 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_5 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Також, що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_5 , то суд враховує те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні була адекватною, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Крім того, суд враховує обставину, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України.

Таким чином, беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції ч.4 ст.185 КК України.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.69 КК України суд не вбачає.

При вирішенні питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, суд виходить з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та конкретних обставин справи.

Також суд враховує особу винного ОСОБА_5 , який згідно ст.89 КК України не судимий, має постійне місце проживання, де зареєстрований та проживає разом з батьками, братом та племінниками, за місцем проживання характеризується позитивно.

Також враховується те, що в суді обвинувачений повністю визнав свою вину, критично оцінював свою протиправну поведінку, засуджував свої дії, що у сукупності з обставинами справи та обставиною, яка пом`якшує покарання (щире каяття), свідчить про намагання останнього стати на шлях виправлення.

Суд також приймає до відома досудову доповідь складену Самбірським районним сектором №1 філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_5 . Так, відповідно характеризуючих матеріалів виданих Хирівською міською радою Самбірського району Львівської області ОСОБА_5 проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1 . За час його проживання в селі, зарекомендував себе непогано, даний громадянин не виявляє асоціальної поведінки. З повагою ставиться до товаришів та старших. Характер у нього спокійний. Допомагає по потребі односельчанам в господарських роботах. Згідно пояснення рідних обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 , проживає з батьками та братом, допомагає по господарству, власної сім`ї вищевказаний так і не створив. Займається підробітками. Має шкідливу звичку, а саме вживає алкоголь, під час якого можуть статися епілептичні напади. З сусідами та односельцями не конфліктує. Орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе, та становить середню небезпеку для окремих осіб, беручи до уваги даний злочин. Дослідження інформації, що характеризує особу за місцем її проживання, роботи, умов її життєдіяльності відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення нею повторного кримінального правопорушення, а також її імовірної середньої небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Також, суд враховує позицію прокурора, який в судовому засіданні просив призначити покарання для обвинуваченого у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в два роки.

Враховуючи всі зазначені обставини в їх сукупності, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації та думку прокурора, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_5 без його ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, достатній для того, щоб він довів своє виправлення, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На думку суду, застосування в даному випадку до обвинуваченого ст.75, 76 КК України в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, буде мати на обвинуваченого більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Термін дії запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 11.10.2022 припинив свою дію 11.12.2022. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.100, 349, 368-371, 373-376, 532 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ: телефон «Айфон 6S» сірого кольору у чохлі червоного кольору (із наклейкою «Все буде Україна») із сім картою НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_6 , жительки АДРЕСА_2 , - вважати повернутим власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченим та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1