ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/673/24
Провадження № 1-кс/210/239/24
У Х В А Л А

іменем України

05 лютого 2024 року

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Криворізького РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000137 від 03.02.2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2024 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Криворізького РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000137 від 03.02.2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначив, що 03.02.2024 близько 20:46 годині по вул. Вадима Гурова, біля будинку № 17 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області невідома особа чоловічої статі в парку кинула невідомий предмет внаслідок чого відбувся вибух. Обставини події встановлюються. (ЄО № 1647 від 03.02.2024).

Встановленими оперативно-розшуковими заходами було встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу на посаді стрільця у військовій частині НОМЕР_1 та під час дачі пояснення повідомив, що він дійсно кинув гранату РГН. 04.02.2024 року о 01:40 годин ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. Під час затримання у ОСОБА_4 було вилучено паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , картку платника податків № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 , тимчасове посвідчення військовозабов`язаного № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_4 на 1 арк., довідку про звільнення серії ДНП №11642 на ім`я ОСОБА_4 від 03.05.2022 року, довідку про звільнення серії ДНП №19520 на ім`я ОСОБА_4 від 30.01.2013 року, які було поміщено до спеціального пакету «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ» з №PSP2355387, мобільний телефон марки «POWER» моделі «Е240» в корпусі чорного кольору, з м.т. НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , які було поміщено до спеціального пакету «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ» з №WAR1087469.

В подальшому 04.02.2024 слідчим СВ ОСОБА_3 , винесено постанову про визнання речовими доказами вилученими під час затримання ОСОБА_4 , а саме:

1)мобільного телефону марки «POWER» моделі «Е240» в корпусі чорного кольору, з сім-картами НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , який поміщено до спеціального пакету «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ» WAR №1087469;

2)паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який поміщено до спеціального пакету «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ» PSP №2355387;

Картку платника податків № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасове посвідчення військовозабов`язаного № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1 арк., довідку про звільнення серії ДНП №11642 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.05.2022, довідку про звільнення серії ДНП №19520 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.01.2013, які було поміщено до спеціального пакету «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ» PSP №2355387 передано під зберігальну розписку підозрюваному ОСОБА_4 , так як не мають значення речового доказу.

Окрім того, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має значення речового доказу, так як його відсутність при винесенні судом рішення про обрання менш суворого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 унеможливить його втечу.

Крім того, слідчий вважає, що відмова у накладенні арешту на перераховане у протоколі огляду від 14.04.2023 може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування слідів кримінального правопорушення, які необхідно дослідити у ході проведення необхідних експертиз для встановлення істини у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник заперечували щодо задоволення клопотання.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши клопотання та документи додані до нього, вважаю, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, у вказаному клопотанні вимоги, передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України, не виконано, а саме не зазначено та не доведено мету застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Крім того, заявлене клопотання слідчого не відповідає положенню ч. 3 ст. 170 КПК України, в якому передбачено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, оскільки не доведено, що вказані в клопотанні речові докази на які слідчий просить накласти арешт були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом.

Приймаючи до уваги вищевикладене, доходжу висновку про відсутність законних та обґрунтованих підстав для задоволення заявленого клопотання.

Керуючись вимогами ст.ст. 107, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Криворізького РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000137 від 03.02.2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду проголошено 06 лютого 2024 року о 11-45 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1