Справа № 521/489/24
Номер провадження:1-кс/521/221/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ВСТУПНА ЧАСТИНА

Дата і місце постановлення ухвали:

15 січня 2024 року, м. Одеса.

Назва та склад суду, секретар судового засідання:

Малиновський районний суд м. Одеси у складі слідчого судді ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2

Найменування (номер) кримінального провадження:

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000071 від 11.01.2024 року.

Закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення:

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 115 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

Слідчий ОСОБА_3

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєї ініціативи воно розглядається:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся слідчий з клопотанням про арешт майна, яке 11.01.2024 року було виявлено та вилучено під час огляду за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: заповіт на 2 аркушах; технічний паспорт на будинок АДРЕСА_2 на 9 аркушах; технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 на 3 аркушах; свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 на 1 аркуші; ключ від врізного замка від вхідної двері квартири.

Слідчий у судовому засіданні просила клопотання задовольнити.

Встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів:

З клопотання слідчого та наданих матеріалів вбачається, що 11.01.2024 року до відділу поліції надійшло повідомлення, що за адресою: АДРЕСА_1 , помер ОСОБА_4 .

За даним фактом 11.01.2024 року почато досудове розслідування, про що до ЄРДР внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення за №0000071.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався:

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Як вбачається з клопотання про арешт майна, вказане кримінальне провадження здійснюється за ч.1 ст. 115 КК України, а саме умисне вбивство.

Орган досудового розслідування просить арештувати документи, щодо права власності особи на майно.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України).

Сторона обвинувачення у клопотанні вказує, що арешт на майно необхідно накласти з метою збереження речового доказу.

Слідчий суддя вважає, що документи на нерухоме майно, будь-яким чином до кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за №0000071 за ч.1 ст. 115 КК України будь-яким чином не відносяться.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Слідчий суддя вважає, що в даному випадку накладення арешту на майно буде непропорційним та такий ступінь втручання у права і свободи особи буде невиправданим.

Крім того, у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст. 170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном особи державними органами не відповідатиме принципу верховенства права, так як відповідно до матеріалів кримінального провадження не вбачається, що вилучене майно будь-яким чином відноситься до кримінального провадження.

З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право суперечитиме загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Таким чином, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:

Висновки суду:

В задоволенні клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000071 від 11.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України відмовити, що є підставою для виконання дій, передбачених ч.3 ст. 173 КПК України, а саме повернення майна.

Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження:

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1