У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Южнокраїнського міського суду Миколаївської області від 08.09.2023 року, якою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Федеративної республіки Нігерія, громадянина Федеративної республіки Нігерія, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, маючого посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 від 25 жовтня 2019 року (дата закінчення строку 25 жовтня 2029 року)

-підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06 листопада 2023 року включно без визначення розміру застави

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з Южноукраїнським міським судом Миколаївської області)

захисник ОСОБА_5 (в режимі

відеоконференції з Южноукраїнським міським судом Миколаївської області)

підозрюваний ОСОБА_6

перекладач ОСОБА_8

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .. Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06 листопада 2023 року включно без визначення розміру застави.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною та винесена із порушенням вимог КПК України та відповідної практики ЄСПЛ.

На думку захисника, стороною обвинувачення не була доведена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Зазначає, що підозрюваний не має судимостей, має постійне місце проживання, де проживає за договором найму житла, є громадянином іншої держави, та має посвідку на проживання на території України до 25.10.2029 року. Крім того, має хворобу серця, дуже погано знає українську мову та зовсім не орієнтується в законодавстві України, стверджує, що наміру заволодіти телефонами потерпілої не мав, а тільки хотів ознайомитись з наявною в них інформацією та мав намір повернути їх власниці.

Захисник також зазначає, що не погоджується з кваліфікацією дій за ч. 4 ст. 187 КК України, скільки підозрюваний не мав умислу заволодіти майном потерпілої.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Слідчим відділом Відділення поліції №3 Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000322, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

За версією органу досудового розслідування, 06 вересня 2023 року близько 16:00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні орендованої ним на одну добу квартири АДРЕСА_3 , вирішив відкрито викрасти належні ОСОБА_9 мобільні телефони: «iPhone 14 Pro Max», Deep Purple, 1 TB та «iPhone 11 Pro Max», 64 GB.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету та ціль незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний, насильницький характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді спричинення потерпілій тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, діючи умисно та в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 , розмістившись напроти ОСОБА_9 , яка в цей час сиділа за столом на кухні, тримаючи телефони у руках, наніс останній зненацький удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя, від якого потерпіла, не втримавши рівноваги, впала на підлогу та випустила телефони з рук, після чого ОСОБА_6 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця та з метою остаточного подолання будь якого фізичного супротиву з боку потерпілої, наніс ОСОБА_9 декілька ударів кулаками в область обличчя, спричинивши тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних гематом обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, тобто застосував насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, після чого заволодів майном останньої: мобільним телефоном «iPhone 14 Pro Max», Deep Purple, 1 TB, вартістю 87 000 грн., мобільним телефоном «iPhone 11 Pro Max», 64 GB, вартістю 27 000 грн., загальною вартістю 114 000 грн., та в подальшому втік з місця події разом із викраденим майном, яким надалі розпорядився на свій розсуд.

07.09.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в якому зазначено, що останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 . Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 6 листопада 2023 року включно.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя погоджуючись зі слідчим та прокурором щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи тяжкість а також фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , відомості щодо особи підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Так, слідчим суддею взято до уваги, що слідчим відділом Відділення поліції №3 Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000322, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

07.09.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку суду щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині.

Така обґрунтованість підтверджується наступними матеріалами: протоколом огляду місця події від 06 вересня 2023 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 від 06 вересня 2023 року; довідкою від 06 вересня 2023 року з приймального відділення КНП «ЮМБЛ»; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколом огляду речі; протоколом допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протоколом огляду мобільного телефону; протоколом огляду транспортного засобу; протоколом затримання; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_12 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_13 ; висновком судово медичної експертизи №311-М від 07 вересня 2023 року.

Щодо тверджень захисника, про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах, то слід зазначити, що нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку слідчої судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах. А тому доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри є неприйнятними.

Зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, що характеризують особу, яка підозрюється у кримінальному правопорушенні, вчинений в умовах воєнного стану, проживає в орендованій квартирі, міцних соціальних зв`язків, таких як дружина або діти, які є громадянами України не має, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що існує значна ймовірність щодо того, що розуміючи наслідки вчиненого, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, тобто може покинути територію України, оскільки не має заборон щодо виїзду за її межі; незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки буде мати можливість спілкування з цими особами, з метою надання показань на його користь.

Недостатність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу обґрунтована наявністю вищевказаних ризиків.

Вищенаведені обставини надають достатньо підстав вважати, що тільки застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 , саме такого виняткового найсуворішого запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Разом з тим, під час постановлення рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, слідчий суддя допустився помилки, щодо визначення строку дії ухвали до 06.11.2023 року включно.

Відповідно до ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання особи під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_6 було затримано за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України 06.09.2023 року в порядку ст. 208 КПК України. Зазначене свідчить про те, що строк дії ухвали в цьому кримінальному провадженні закінчується 04.11.2023 року. За такого, визначений слідчим суддею строк дії ухвали перевищує 60 днів. Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 в цьому кримінальному провадженні може бути застосовано лише до 04.11.2023 року.

Таким чином, слідчим суддею при розгляді клопотання були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які вплинули на правильність та законність прийнятого ним рішення.

З огляду на наведене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, а апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, як така, що містить вимогу про скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Южнокраїнського міського суду Миколаївської області від 08.09.2023 року, щодо ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_14 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина ФР Нігерія, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів.

Строк дії ухвали до 4 листопада 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: