Провадження 1-кп/193/52/24
В И Р О К

іменем України

18 січня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області кримінальне провадження за №0000249 від 19.12.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації, у званні «солдат» на посаді бойового медика 1-го мотопіхотного взводу 1-ї мотопіхотної роти 1-го батальйону, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

19 червня 2023 року, близько о 23 год. 00 хв., військовослужбовець ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 помітив на території сусіднього домоволодіння, по АДРЕСА_2 , легковий автомобіль, марки «ЗАЗ» моделі 110308-44, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , 2009 року випуску, сірого кольору, що належить ОСОБА_5 та яким він вирішив заволодіти.

Реалізуючи свій злочинний намір, який виник раптово, ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, скориставшись відсутністю сторонніх осіб та тим, що названий вище транспортний засіб не був зачинений, двигун був запущений і ключі знаходилися у замку запалення, сів за кермо цього автомобіля, привів його у рух та поїхав у сторону селища Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області, де за перехрестям між селами Миколаївка, Олександро-Білівка та Володимирівка Криворізького району Дніпропетровської області, не впорався з керуванням та виїхав за межі проїзної частини, у результаті чого з`їхав у поле, де автомобіль кілька разів перекинувся та опинився на колесах на поверхні грунту. Після чого ОСОБА_3 покинув автомобіль, яким він незаконно заволодів, та пішов до себе додому.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 спричинив матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_5 розмір яких, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 6311/23 від 20.12.2023, складає 66 420 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України, який полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом.

Позиція обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вказаному злочині визнав повністю і пояснив, що він є військовослужбовцем за призовом у зв`язку з мобілізацією, але самовільно покинув військову частину та перебував у себе вдома по АДРЕСА_1 . 18.12.2023 у вечірній час, йому було нічим зайнятися, нудьгував, тому він вийшов за двір свого домоволодіння та побачив біля подвір`я сусіднього домоволодіння, по АДРЕСА_2 , легковий автомобіль «ЗАЗ» р/н НОМЕР_2 , сірого кольору, що належить ОСОБА_5 , який не був зачинений та мав запущений двигун. Тому, щоб підняти собі настрій він вирішив покататися на цьому автомобілі. З цією метою він підійшов до автомобіля, переконався, що за його діями ніхто не спостерігає, сів у крісло водія, ключі знаходилися у замку запалення, увімкнув передачу та поїхав з місця події у сторону селища Софіївка. По дорозі, за перехрестям між селами Миколаївка, Олександро-Білівка та Володимирівка Криворізького району Дніпропетровської області, він, рухаючись зі швидкістю 80 км/год. не впорався з керуванням та виїхав за межі проїзної частини у поле, де автомобіль кілька разів перекинувся та опинився на колесах на поверхні грунту. Так як автомобіль був пошкоджений він його покинув у полі, а сам пішов до себе додому. Щиро розкаявся у вчиненому просив суворо його не карати. Повідомив, що збитки, які він завдав потерпілому ОСОБА_5 пошкодивши його автомобіль, він найближчим часом йому добровільно повністю відшкодує.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив вчинення щодо нього злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та пояснив, що 18.12.2023 у вечірінй час він приїхав за кермом власного автомобіля "ЗАЗ 110308-44" (Славута), р/н НОМЕР_2 , до своїх знайомих, які проживають по АДРЕСА_1 , де залишив автомобіль біля воріт, а сам пішов гостювати до будинку з господарями. Автомобіль не зачиняв, ключі залишив у замку запалення. Через певний час він почув знайомий звук роботи двигуна на його автомобілі та вибіг на вулицю, але автомобіль вже був далеко від нього і рухався вулицею у напрямку селища Софіївка. Він відразу зателефонував своїм рідним, які проживали у сусідніх селах та просив їх, у разі якщо його автомобіль з`явиться у їхніх населених пунктах, перехопити його. Але оскільки самостійні пошуки автомобіля результату не дали, то він звернувся до поліції з заявою про його викрадення. Через кілька годин працівники поліції знайшли його автомобіль у полі, неподалік села Володимирівка. Автомобіль був значно пошкоджений, не придатний для експлуатації, його відбуксирували до нього додому і у такому стані транспортний засіб знаходиться до цього часу. Обвинувачений попросив у нього щиро вибачення і він пробачив його. Наголосив, що з ОСОБА_3 вони дійшли згоди про відшкодування останнім у позасудовому порядку йому матеріальних збитків, завданих пошкодженням автомобіля, тому на теперішній час він не має до нього жодних претензій матеріального чи морального характеру. З огляду на викладене, просив суд обвинуваченого ОСОБА_3 суворо не карати.

Зважаючи на те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині за обставин, викладених в обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що учасники судового провадження, у тому числі потерпілий, правильно розуміють зміст цих обставин, суд, у відповідності до вимог ч 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом лише обвинуваченого, потерпілого та дослідженням характеризуючих матеріалів щодо обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився у добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе обмовляє або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Встановлені обставини вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_3 18.12.2023 умисно, протиправно, без згоди власника, присвоїв автомобіль «ЗАЗ 110308-44», р/н НОМЕР_2 , чим вчинив злочин і підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які згідно вимог ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що останній є осудним у розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, вчинив нетяжкий злочин.

Суд також враховує особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, 30.07.2023 був призваний на військову службу у зв`язку з мобілізацією, проте у зв`язку з самовільним залишенням військової частини 27.10.2023, останнього було увільнено з займаної посади бойового медика та передано у розпорядження ВЧ НОМЕР_1 , а з 05.12.2023 призупинено військову службу у зв`язку з порушенням відносно нього кримінального провадження за №0000509 за ст. 407 КК України. Через короткий строк військової служби характеристика від військової частини відсутня, проте згідно характеристики за місцем проживання обвинуваченого, останній характеризується негативно, зокрема зловживає алкогольними напоями, порушує громадський спокій села через що до нього неодноразово викликали поліцію.

Суд також приймає до уваги умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який має задовільний стан здоров`я, але до призову на військову службу ніде не працював та ненавчався, своєї сім`ї не створив, на утриманні дітей чи непрацездатних осіб не має, проживає разом з батьками у їхньому будинку, фінансово залежний від доходу батьків.

З огляду на викладене, за наявності обставин, що пом`якшують та відсутності обставин, які обтяжують покарання, вроховуючи позицію потерпілого, який просив призначити обвинуваченому якнайм`якше покарання, суд вважає необхідним та достатнім призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі ближче до мінімального строку, визначеного санкцією ч. 1 ст. 289 КК України за якою він обвинувачується.

При цьому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, відсутність тяжких наслідків, за наявності двох пом`якшуючих обставин, критичне ставлення обвинуваченого до скоєного ним злочину, його щире каяття, а також беручи до уваги позицію прокурора та потерпілого, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування покарання і, на підставі положень ст.75 КК України, приймає рішення про його звільнення від відбування покарання та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень при ухваленні вироку.

Запобіжний захід до обвинуваченого на стадії досудового розслідування чи судового розгляду не обирався, і з огляду на те, що він завжди з`являвся на виклик до суду, необхідності для обрання обвинуваченому запобіжного заходу на час набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов у рамках кримінального провадження не заявлявся. Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до приписів п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки і 4 (чотири) місяці.

На підставі положень ст. 75 КК України звільнити засудженогоОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені п.2 ч.3, п.2 та п.1 ч.1 ст.76 КК України, що на нього покладаються, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно вимог ч. 4 ст. 76 КК України у разі несення засудженим ОСОБА_3 військової служби, нагляд за виконанням останнім вищевказаних обов`язків покласти на командира відповідної військової частини.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази: змиви з керма, важеля перемикання коробки передач та ручки водійських дверцят автомобіля, які містяться у паперових конвертах НПУ та зберігаються у кімнаті речових доказів ВП № 9 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області, - знищити.

Матеріали кримінального провадження №0000249 від 19.12.2023 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у судовій справі №193/2036/23 (провадження №1-кп/193/52/24).

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження теж мають право отримати у суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1