Справа № 203/6311/23
Провадження № 1-кп/0203/918/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000956 від 14.07.2023 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, раніше не судимого, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню та неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и в:

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Який в подальшому неодноразово було продовжено останній разуказом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 17.08.2023 №3275-ІХ у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України строки дії воєнного стану в Україні продовжити з 05 годин 30 хвилин 18 серпня 2023 строком на 90 діб.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 137 від 12.03.2023 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу, та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 146 від 21.03.2023 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду розвідника-навідника 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, солдат ОСОБА_4 в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про несення військової служби у час воєнного стану.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

Так, військова частина НОМЕР_1 бере безпосередню участь у бойових діях та забезпечує проведення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районі бойових дій.

19.04.2023 року солдат ОСОБА_4 вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у військовій частині НОМЕР_1 .

19.04.2023 року, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом по мобілізації, перебуваючи на посаді розвідника-навідника 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від військової служби, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів, начальників не прибув до військової частини НОМЕР_2 для проходження військово-лікарської комісії у військовій частині НОМЕР_2 з метою з`ясування придатності до військової служби згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 176 від 19.04.2023 року. У подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав, до вищезазначених військових частин не прибув, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та був безпідставно відсутній на службі до 22.09.2023 коли солдат самостійно прибув до Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив суду, що дійсно з 19.04.2023 року по 22.09.2023 року не був у військовій частині, за власним бажанням не проходив військову службу. В скоєному кається.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює всі обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що його характеризують, та судових витрат, визначивши відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 в скоєні інкримінованого кримінального правопорушення доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд приймає до уваги тяжкість скоєного кримінального правопорушення, а також те, що останній раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо, вину визнав повністю, щиро покаявся у скоєному.

Обставинами, що пом`якшують покарання є з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини. В справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що ОСОБА_4 , слід призначати покарання відповідно до санкції ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі, та знаходить можливим перевиховання обвинуваченого виключно в умовах ізоляції від суспільства, що є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368,370,373,374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, і призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

На вирок можуть подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1