ВИРОК

Іменем України

25.10.2023 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження № 0000193 від 17.05.2022 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, -

в с т а н о в и в :

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 19.02.2021 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

В подальшому, 16.10.2021 року перебуваючи в приміщенні Франківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 належним чином ознайомлено з порядком та умовами виконання покарання у виді громадських робіт, попереджено про кримінальну відповідальність у випадку ухилення від виконання покарання, а також вручено направлення для виконання покарання на об`єктах, підпорядкованих ЛКП «Вулецьке», що в м. Львові по вул. Братів Тимошенків, 2а.

Згідно наказу №198-к від 07.10.2021 року ОСОБА_4 прийнято для виконання покарання у вигляді 200 годин громадських робіт та складено графік відбування громадських робіт по чотири години на день, період виконання з 08.10.2021 року терміном 2 00 годин, з яким того ж дня ознайомлено під підпис.

Проте, ОСОБА_4 , маючи умисел на ухилення від виконання покарання у вигляді громадських робіт, умисно, без наявності поважних причин, починаючи з 08 жовтня 2021 року по теперішній час не з`являвся в ЛКП «Вулецьке», яке розташоване за адресою: м. Львів вул. Братів Тимошенків, 2а для виконання громадських робіт, встановлених йому згідно індивідуального графіку відбування громадських робіт на підставі розпорядження Франківського районного суду м. Львова про виконання вироку суду, який набрав законної сили.

Відтак, не відбуте покарання у вигляді громадських робіт ОСОБА_4 становить 200 годин призначених за вироком Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2021 року.

Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Тобто, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.389 КК України.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту долучена письмова заява обвинуваченого ОСОБА_4 , що складена у присутності захисника ОСОБА_5 , відповідно до якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою від 22.07.2022 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення. Свої дії пояснив необдуманістю щодо настання негативних наслідків. Просить суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Згідно ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, заслухавши пояснення обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю знайшла своє підтвердження та кваліфікується його дії за ч. 2 ст. 389 КК України, оскільки він ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до ст.65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші особливості справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості скоєного злочину.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого: раніше суджений, має постійне місце проживання, задовільно характеризується за місцем проживання, за період проживання скарг від сусідів і мешканців будинку(сусідів) не поступало, за допомогою до лікаря-психіатра КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не звертався та на обліку в КНП ЛОР «Львівської обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває; думку прокурора та захисника; обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає повне визнання своєї провини і щире каяття, сприяння слідству та суду у розкритті кримінального правопорушення та встановлення істини по справі та у відповідності до ст.67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті за якою кваліфіковано злочин у вигляді арешту, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Встановлено, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05.05.2021 року на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Франківського районного суду м.Львова від 08.02.2021 р., більш суворим покаранням, призначеним вироком Франківського районного суду м.Львова від 19.02.2021 р., остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт на строк 200(двісті) годин.

Крім цього, вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 22.12.2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в доход держави.

Ухвалою вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20.12.2022 року замінено засудженому ОСОБА_4 несплачену за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 22.12.2021 року суму штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, громадськими роботами строком 240 (двісті сорок) годин

Відповідно до ч. 1, ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Ч. 1 ст. 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків(шляхом повного або частково приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає остаточне покарання за сукупністю вироків.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

При цьому, суд враховує положення ч. 1 ст. 72 КК України, про те, що одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Відтак, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 19.02.2021 року, з врахуванням ухвали Франківського районного суду м. Львова від 05.04.2021 року та вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 22.12.2021 року, з врахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 20.12.2022 року, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді арешту.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався та арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394, 615 КПК України -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 19.02.2021 року, з врахуванням ухвали Франківського районного суду м. Львова від 05.04.2021 року та вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 22.12.2021 року, з врахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 20.12.2022 року, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді арешту строком на 1(один) місяць та 30 (тридцять) днів.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1