Справа № 536/1273/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_1 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду, клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2023 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, який закінчується 07 жовтня 2023 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , просила суд застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_3 проси суд застосувати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, водночас зазначив, що не має змоги сплатити суму застави визначеної ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09.08.2023 року.

Прокурор ОСОБА_1 , просив суд продовжити строк запобіжного заходу щодо обвинуваченого, оскільки наявні підстави для тримання ОСОБА_3 під вартою та подав відповідне клопотання.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, з`ясувавши думку прокурора, та інших учасників кримінального провадження, дійшов такого висновку.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Оцінюючи підстави для продовження запобіжного заходу, суд бере до уваги практику ЄСПЛ по справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001, в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.408 КК України, що є особливо тяжким злочином.

Так, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, перебуваючи на посаді гранатометника 1 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, 08.04.2023 року самовільно залишив місце несення служби поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 без поважних, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68

Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, при цьому час проводить на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, до розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся.

Таким чином, 08 квітня 2023 року матрос ОСОБА_3 приблизно о 08 год. 00 хв. умисно залишив місце несення служби біля населеного пункту АДРЕСА_1 в умовах воєнного стану та незаконно перебуває не за місцем несення служби.

09.06.2023 року, у порядку передбаченому ч. 1 ст. 135 КПК України, повідомлення про підозру ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 407 КК України вручено представнику військової частини НОМЕР_1 та направлено за місцем реєстрації ОСОБА_3 .

22.06.2023 року ОСОБА_3 затримано та цього ж дня особисто вручено повідомлення про підозру.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22.06.2023 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування до 15.08.2023 року.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09.08.2023 року обвинуваченому ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів до 07 жовтня 2023 року.

Суд вважає, що запобіжний захід відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, слід продовжити, підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, не вбачається, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України існують наступні ризики:

-обвинувачений ОСОБА_3 може тиснути та впливати на свідків, з метою запобігання надання ними правдивих показань, зокрема, на вже допитаних свідків з мотивів помсти їм за надані в ході досудового розслідування показання, чи з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності;

-обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи його нехтування положеннями чинного законодавства, а саме порушенням вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, шляхом уникнення від явок до органу досудового розслідування та суду, а також не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Відтак у суду є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_3 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням підозрюваного ОСОБА_3 під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України та гарантувати виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Окрім цього, відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більш суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Враховуючи вищевикладене, на думку суду, у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду, через побоювання майбутнього покарання, та впливу на свідків по даному кримінальному провадженню, які ще не допитані, а також враховуючи суспільний інтерес, оскільки більш м`які запобіжні заходи передбачають перебування обвинуваченого на волі, що дає йому можливість негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Висновок суду щодо необхідності продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ґрунтується на вищевикладених обставинах, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 182 КПК України, можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищевикладене та те що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб

Керуючись ст. ст. 177, 183, 331 КПК України,

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Руська Поляна, Черкаської області, українцю, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Строк запобіжного заходу рахувати з 25 вересня 2023 року.

Строк дії ухвали в частині обрання запобіжного заходу визначити до 23 листопада 2023 року.

Визначити суму застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 грн.

Застава відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України може бути внесена у будь-який момент протягом дії ухвали як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 26304855; банк отримувача - ДКСУ м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0015950; в платіжному документі в призначені платежу обов`язково зазначається для застави: назва суду; інформація про постанову (ухвалу) судді чи суду та прізвище, ім`я, по батькові обвинуваченого (дана інформація необхідна для оперативного повернення застави в порядку передбаченому чинним законодавством).

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний вище депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи «Полтавська УВП (№ 23)» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_3 з-під варти та повідомити письмово прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону та Кременчуцький районний суд Полтавської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Уповноважена службова особа Державної установи «Полтавська УВП (№ 23)» у разі внесення застави при звільненні ОСОБА_3 зобов`язана роз`яснити йому обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 у разі внесення застави, наступні обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду;

2) повідомляти, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, за наявності таких документів.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

СуддяОСОБА_1