Провадження № 1-кп/638/1696/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.09.2022 року за №0000671 відносно,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне, Новомосковського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, призваний на військову службу по мобілізації та призначений на посаду гранатометника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , з середньою спеціальною освітою, разлучений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №5 від 18.04.2022солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду гранатометника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжено по теперішній час.

06.08.2022 ОСОБА_4 за направленням військової частини було направлено на стаціонарне лікування до КНП ХОР «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення», де останнього було поміщено до стаціонарного відділення та він не мав права залишати лікувальний заклад. Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби за мобілізацією, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, 09.08.2022 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, без дозволу командування та лікарів без поважних причин, в умовах воєнного стану вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді гранатометника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 09.08.2022, в умовах воєнного стану,без дозволів лікарів та командирів самовільно залишив лікувальний заклад КНП ХОР «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Новгородська, 85з метою ухилитись від військової служби.

В подальшому, 01.10.2022 року, солдат ОСОБА_4 прибув до розташування військової частини до населеного пункту АДРЕСА_2 , внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, відповідно до положень якої кримінальне правопорушення полягає у самовільному залишенню місця служби без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

18.12.2023 між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

При цьому сторони при затвердженні угоди узгодили беззастережне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, у повному обсязі повідомленої йому підозри. Також, сторони, з урахуванням декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно впливають на прийняття рішення про укладення угоди та обумовлення міри покарання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, відсутності заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, вважають за можливе призначити ОСОБА_4 покарання за вчинене кримінальне правопорушення із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, також на підставі ст.ст.58, 69 КК України вважають можливим замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням 20 (п`ятнадцять) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Заслухавши думку учасників справи, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, дослідивши наявні матеріали судової справи та кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступних обставин.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За змістом ч. ч. 2, 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно з ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Отже, в даному кримінальному провадженні можливе укладання угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та погодився на призначення узгодженого покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та закону, зокрема ст. ст. 58, 63, 65, 69, 407 КК України. Правова кваліфікація злочину є правильною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання, взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Отже, судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним в судовому засіданні, що ОСОБА_4 своїми діями вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

При вирішенні питання про затвердження угоди, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний на військову службу по мобілізації та призначений на посаду гранатометника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , з середньою спеціальною освітою, розлучений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває з 2011 року на обліку у лікаря-нарколога, проте, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, продовжує виконувати бойові завдання у складі військової частини НОМЕР_1 із захисту Батьківщини, забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України в умовах дії воєнного стану.

Метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України, є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що скоєний ним злочин у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, однак обставин, що обтяжують його покарання згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Крім того, суд бере до уваги клопотання командира в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 , в якому зазначено, що ОСОБА_4 з 31 сепня 2023 року поновлено на віськовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини, чим припинив протиправні дії, ухилився від військової служби лише тимчасово, а станом на 22.09.2023 продовжує виконувати бойове завдання у складі військової частини НОМЕР_1 , тому покарання за можливістю призначити у виді службового обмеження із відрахуванням суми грошового забезпечення в дохід держави в розмірі 20 %.

Щире каяття ОСОБА_4 , активне сприяння розкриттю злочину, сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків обвинуваченого визнаються судом обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд, з урахуванням конкретних обставин та часу вчинення кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_4 та його ставлення до скоєного, вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 18.12.2023 та призначити ОСОБА_4 покарання за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією вказаної статті КК України.

Крім цього, відповідно до ст. 58 КК України, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , ставлення військової частини до виконання військовослужбовцем ОСОБА_4 своїх обов`язків, суд вважає за можливе замінити покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення злочину та даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17.08.2023 підозрюваному ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесенням застави в розмірі 53 680,00 грн.

18.08.2023 ОСОБА_4 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави ОСОБА_8 , що підтверджуються листом в.о. начальника ДУ "Харківський слідчий ізолятор" ОСОБА_9 та розпискою заставодавця.

Враховуючи приписи ст.72 КК України, суд вважає необхідним зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання.

Відповідно до абз.3 ч.4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч.11 ст.182 КПК України).

Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_4 виконав покладенні на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст.182 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю.

Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 314, 373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 18.12.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000671 від 05.09.2022, укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

На підставі ст.72 КК України у строк виконання покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17.08.2023 по 18.08.2023 включно, із розрахунку три дні службового обмеження для військовослужбовців відповідають одному дню попереднього ув`язнення.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін.

Внесену 18.08.2023 на депозитний рахунок ( НОМЕР_2 ) заставу в розмірі 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, протягом того ж строку з дня вручення йому копії судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1