ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 642 / 1948 / 23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1425 /23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.296 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з участю їхніх захисників, відповідно - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з участю перекладача ОСОБА_11 , без участі потерпілого ОСОБА_12 за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 16.08.2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вищевказаним вироком районного суду:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, малолітніх дітей на утриманні не має, без визначеного місця проживання, неодноразово судимого: останній раз 06.04.2016 Ленінським районним судом м. Харкова, за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст.296 КК України та призначено йому покарання:

-за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.296 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень (злочинів,) шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили, визначено ОСОБА_7 залишити без змін обраний раніше запобіжний захід, у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10 лютого 2021 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 10 лютого 2021 року.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Єреван Вірменія, вірменина, громадянина Вірменії, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, малолітніх дітей на утриманні не маючого, без визначеного місця проживання, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено йому покарання, - у виді 1 (одного) року 6 місяців 2 днів обмеження волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення 3 10.02.2021 року по 11.11.2021 рік (9 місяців 1 день), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Вироком встановлено, що 10 лютого 2021 близько 04.15 год., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи у публічному місці, а саме на платформі № 4 Південного вокзалу м. Харкова, який розташований по пл. Привокзальна, 1 в м. Харкові, з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи елементарними правилами моральності та добропристойності, що супроводжувалось особливою зухвалістю, виражаючись нецензурними словами, порушуючи порядок у громадському місці, діючи групою осіб, безпричинно вчинили хуліганські дії за наступних обставин.

Перебуваючи у вагоні поїзда на платформі № 4 вокзалу, у ОСОБА_7 , діючи в групі з ОСОБА_8 , виник конфлікт з ОСОБА_12 щодо мобільного телефону, після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен почав висловлюватись нецензурною лайкою в бік потерпілого та по черзі почали штовхати та наносити тілесні ушкодження ОСОБА_12 . В результаті незаконних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження.

Крім цього, одразу після конфлікту з потерпілим ОСОБА_12 , близько 04.20 год., у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном., реалізуючи який, він вихопив з рук потерпілого мобільний телефон «Samsung Galaxy J7 SM-J710FN 2/16 Gb» з зарядним пристроєм до нього вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №CE-19/121-21/4161-ТВ від 26.02.2021 - 1525 грн, після чого, застосувавши фізичну силу - повалив на землю потерпілого та маючи перевагу в силі, подолав супротив потерпілого і стягнув з ОСОБА_12 куртку синьо-червоного кольору, вартістю зі слів потерпілого 2000 грн., а потім витягнув з лівої кишені джинсів потерпілого грошові кошти в сумі 400 гривень. Після чого ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину з вищевказаним майном.

Таким чином ОСОБА_7 з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_12 та завдав матеріальну шкоду на загальну суму 3 925 грн.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб та кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.2 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.ст. 69, 73 КК України, та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених, внаслідок м`якості.

Просив ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі, за ч.2ст.296 КК України, -покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, прокурор просив остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Обвинуваченому ОСОБА_8 просив призначити покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді 2 років обмеження волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на не правильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.ст. 69, 73 КК України, та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , внаслідок м`якості

Вважає, що судом необґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України, яке не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання. Крім того, воно не є достатнім і необидним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, через його м`якість.

Також прокурор вважає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання суд інстанції повинен був обов`язково зараховувати йому попереднє ув`язнення у строк призначеного покарання, а не враховувати цей строк, призначаючи покарання, в днях, що є порушенням вимог ст. 73 КК України, оскільки при призначенні покарання ОСОБА_8 суд повинен був спершу призначити один із видів основного покарання за нормою, яка передбачає відповідальність за вчинення кримінального правопорушення. керуючись зальними засадами призначення покарання, а потім зарахувати строк переднього ув`язнення. І лише зарахування строку попереднього ув`язнення у фактично призначене покарання для визначення його остаточного розміру може бути обчислено у днях.

Враховуючи вищевикладене, прокурор просив скасувати вирок та ухвалити новий, задовольнивши його вимоги в повному обсязі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор у кримінальному провадженні просив вимоги його апеляційної скарги задовольнити у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також їхні захисники вважали, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Потерпілий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справ від нього не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинувачених та їх захисників, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, передбаченому вказаною статтею, та фактичні обставини їх вчинення, в апеляційній скарзі не оспорюються, тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання обвинуваченим, внаслідок м`якості, а також неправильного застосування судом вимог ст.ст.69,73 КК України при призначенні покарання обвинуваченим, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахувавособу обвинуваченого, зокрема, те, що він неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, останній раз засуджений 06.04.2016 Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, відбув покарання повністю, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має ряд хронічних тяжких захворювань: імунодефіцит - ВІЛ інфекція, ІІІ клінічна стадія, гепатит В,С, потребує належного медичного лікування, офіційно не працевлаштований, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або батьків похилого віку, спричинену шкоду відшкодував потерпілому повністю, щиро розкаявся.

Також судом враховано, як пом`якшуючу покарання обставину, щире каяття ОСОБА_7 та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та не встановлено обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, ухвалюючи вирок, суд врахував досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого з Новобаварського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 12.05.2021, згідно якої встановлено високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_7 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи неможливе без позбавлення або обмеження волі.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким та тяжким умисним злочином, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч.2 ст. 186, ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ч.1 ст. 70 КК Украйни, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд, відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який має ряд хронічних тяжких захворювань та потребує належної медичної допомоги, тривалий час перебуває під вартою (1 рік 6 місяців), щиро розкаявся, суд, дійшов висновку про призначення основного покарання ОСОБА_7 , нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, а саме - у виді 3 років позбавлення волі.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, суд зарахував ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з дня фактичного затримання обвинуваченого, а саме з 10.02.2021 по день набрання вироком законної сили.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом враховано його особу, зокрема те, що він є громадянином Вірменії, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому правопорушенні, активно сприяв його розкриттю, тривалий час перебував під вартою по даному кримінальному провадженню (9 місяців 1 день).

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до п.1ч.1ст.66 КК України, суд врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також судом враховано при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є нетяжким умисним злочином, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважав можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.296 КК України, вважаючи його необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Проте, на думку колегії суддів, такий висновок суду не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Та не відповідає загальним засадам призначення покарання.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України, судом першої інстанції недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, який був неодноразово судимим за вчинення тяжких корисливих злочинів, на шлях виправлення не встав і знов вчинив тяжкий корисливий злочин та приймаючи до уваги інформацію про соціально-психологічну характеристику ОСОБА_7 з Новобаварського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації», якою встановлено високий ризик повторного вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та високий ризик його небезпеки для суспільства, колегія суддів вважає, що судом необґрунтовано застосовано до обвинуваченого положення ст.69 КК України, оскільки в такому випадку не буде досягнуто мети покарання, а саме виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, судом першої інстанції взагалі не зазначено які саме обставини він визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та не наведено переконливих мотивів на підтвердження своїх висновків щодо наявності підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.69 КК України, з урахуванням принципу справедливості покарання й відповідності його меті виправлення винної особи та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, з урахуванням відповідних обставин і вимог закону, призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України є несправедливим, внаслідок неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційних доводів прокурора щодо безпідставного застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.69 КК України та необхідність задоволення в цій частині поданою стороною обвинувачення апеляційної скарги щодо скасування вироку, в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з його невідповідністю тяжкості злочину та особи обвинуваченого, і ухвалення нового вироку в цій частині судом апеляційної інстанції, тобто у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, тобто без застосування ст.69 КК України, що відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, наведені вище дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, і вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових злочинів, покарання в межах санкцій, передбачених ч.2 ст.186, а саме - покарання у виді 4 років позбавлення волі та в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, а саме - покарання у виді у виді позбавлення волі, строком на 2 роки Підстав для застосування положень ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає. Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, належить призначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначивши 4 роки позбавлення волі.

Переглядаючи вирок в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме - вимог ст. 73 КК України.

Відповідно до вимог ст.73 КК України, строкові покарання обчислюються в різних вимірах, якими є: 1) роки (позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк); 2) місяці і роки (виправні роботи, службові обмеження для військовослужбовців, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців); 3) місяці (арешт); 4) години (громадські роботи).

Тобто, за загальним правилом, обчислення строків покарання проводиться в роках та місяцях. Винятком із цього правила є громадські роботи, строк яких обчислюється у годинах. Обчислення строків покарання у днях допускається у разі: а) заміни (статті 74, 82, 83, 85, 86, 90 КК України) або складання (статті 70-72 КК України) покарань; б) зарахування у строк покарання попереднього ув`язнення (ч. 5 ст. 72 КК України); в) зарахування у строк покарання часу, протягом якого до особи застосовувалися примусові заходи медичного характеру (частини 1, 4 ст. 84 КК України).

Таким чином, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не дотримався загальних засад призначення покарання, визначених ч.1 ст.65 КК України, зокрема, суд повинен був призначити покарання ОСОБА_8 у виді обмеження волі у роках та місяцях, а вже потім, зараховувати обвинуваченому строк його попереднього ув`язнення.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне в даному випадку, з урахуванням відомостей щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , а також обставин вчинення інкримінованого йому злочину та пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутності обтяжуючих покарання обставин, пом`якшити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі.

Враховуючи, відомості з протоколу затримання ОСОБА_8 , його затримано 10.02.2021 о 05-40 год. та обрано ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.02.2021 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який згідно ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 11.11.2021 було змінено на нічний домашній арешт, а тому, колегія суддів, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховує обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі, а саме строк попереднього ув`язнення з 10.02.2021 року по 11.11.2021 рік (9 місяців 1 день), що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги прокурора в цій частині.

На думку колегії суддів таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш тяжкого покарання.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції на підставі ст.413, ст.420 КПК України - скасувати в частині призначеного обвинуваченим покарання із ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 284, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 417, 418, 419, 420, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 16 08 2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст.296 КК України, - скасувати та постановити новий вирок.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_7 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10 лютого 2021 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 10 лютого 2021 року.

Пом`якшити призначене ОСОБА_8 за ч.2 ст.296 КК України покарання з 1 року 6 місяців 2 днів обмеження волі до 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10.02.2021 по 11.11.2021 (9 місяців 1 день), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі та вважати його таким, що відбув призначене покарання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ___________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4