Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/559/23
Провадження № 1-кп/935/279/23
У Х В А Л А

Іменем України

09 листопада 2023 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 20.02.2023 стосовно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

установив:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, зазначивши при цьому, що підстав для закриття кримінального провадження немає.

Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ризики які існували на час обрання/продовження запобіжного заходу не зменшилися, судовий розгляд не розпочато, тому наявні достатні підстави для продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також з метою запобігання у подальшому переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілу та свідків.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_6 не заперечили проти заявленого клопотання, а також проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Потерпіла у підготовче судове засіданні не з`явилась, згідно заяви, що має місце у матеріалах справи, просить проводити розгляд провадження без її участі.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, матеріали клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд дійшов висновку, що будь-яких відомостей щодо зменшення чи відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для можливості застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

У справі "Волосюк проти України" (рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що «національні судові органи мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою»

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» (рішення від 23 лютого 2012 року) наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Так, ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 23.03.2021 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Надалі строк дії такого запобіжного заходу неодноразово продовжувався, останній раз за ухвалою Житомирського апеляційного суду від 28.09.2023.

Вирішуючи питання щодо продовження обраного стосовно обвинуваченого запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, міра покарання за який, у разі визнання ОСОБА_3 винуватим, становить позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Докази та обставини, на які посилається прокурор у своєму клопотанні дають достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в одному населеному пункті з потерпілою та свідками, не має стійких соціальних зв`язків (не одружений, утриманців не має), постійного джерела доходів не має, оскільки офіційно не працевлаштований, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення проти громадського порядку та моральності, а тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений, у разі обрання йому альтернативного запобіжного заходу, з метою уникнення кримінальної відповідальності, буде незаконно впливати на потерпілу, свідків; може вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого та схильність до вчинення кримінальних правопорушень, тому, з метою запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та забезпечення належної процесуальної поведінки, виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, суд вважає доцільним продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави, відповідно до ч. 3 ст. 182 КПК України.

Суд враховує і те, що наразі в Україні введено воєнний стан, що також можна вважати певним ризиком, оскільки за таких обставин здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього альтернативних запобіжних заходів, зокрема, домашнього арешту, є ускладненим.

Отже, встановлені ризики переважають над принципом поваги до особистої свободи. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, про який зазначає як сторона захисту так і сторона обвинувачення, та який не зважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи.

Згідно з наданим до суду обвинувальним актом, складеним відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги чинного законодавства, кримінальне провадження підсудне Коростишівському районному суду Житомирської області.

Підстав для закриття кримінального провадження або повернення обвинувального акту прокурору судом не встановлено.

Суд, під час підготовки до судового розгляду, визначивши дату та місце проведення судового розгляду, з`ясувавши необхідність проведення судового розгляду у відкритому судовому засіданні, з`ясувавши питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, вчинивши всі необхідні дії, завершує підготовку до судового розгляду.

Отже, з огляду на наведене, наявні достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 177,197, 331, 314-317 КПК України, суд ,

постановив:

Призначити до судового розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України у відкритому судовому засіданні суддею одноособово в приміщенні Коростишівського районного суду Житомирської області (м. Коростишів вул. Героїв Небесної Сотні,52) на 10.11.2023 о 13:00 год.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 07.01.2024 включно.

Визначити заставу у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 134200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) гривень, яку обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести протягом дії ухвали, що є підставою для звільнення обвинуваченого з-під варти.

3 моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:

-прибувати до суду за кожною вимогою;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-не відлучатись за межі населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває;

-заборонити спілкуватися зі свідками, потерпілими, іншими особами у кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до слідчого свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом.

У разі внесення застави обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1