УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року

м. Київ

справа № 749/18/22

провадження № 51-7754 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року,

встановив:

Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 12 червня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Щорса Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

За цим вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК, за таких обставин.

У невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений час та у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою подальшого незаконного збуту психотропної речовини, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, яку в подальшому до 09 листопада 2021 року незаконно зберігав при собі з метою збуту.

09 листопада 2021 року о 15:55 ОСОБА_5 , реалізуючи свій умисел, перебуваючи біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, незаконно за 295 грн, які йому за попередньою домовленістю перераховано ОСОБА_6 на банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_5 , збув останній коробочку з-під сірників із zip пакетиком з порошкоподібною речовиною, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (хімічна назва 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якої в перерахунку на PVP-основу становить 0, 0001 г.

Згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770, PVP віднесено до психотропної речовини, обіг якої заборонено (таблиця 1, список 2).

Також, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений час та у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з метою подальшого незаконного збуту психотропної речовини, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, яку в подальшому до 15 грудня 2021 року незаконно зберігав при собі з метою збуту.

15 грудня 2021 року о 12:17 ОСОБА_5 , реалізуючи свій умисел, повторно, перебуваючи позаду магазину «Гостинець», що розташований за адресою: вул. Вишнева, буд. № 57 у м. Сновськ Корюківського району Чернігівської області, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, незаконно за 600 грн, які йому за попередньою домовленістю перераховано ОСОБА_6 на банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_5 , збув останній zip пакетик з порошкоподібною речовиною, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (хімічна назва 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якої в перерахунку на PVP-основу становить 0, 0048 г.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 12 червня 2023 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

Ухвалою Верховного Суду від 01 січня 2024 року касаційну скаргу захисника було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

18 січня 2024 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга захисника, в якій він ставить вимогу про скасування вказаного рішення апеляційного суду щодо його підзахисного і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що при постановленні рішення апеляційним судом порушено вимоги статей 370, 414 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки, на його думку, висновок суду про неможливість виправлення засудженого без відбування реального покарання є помилковим з огляду на обставини кримінального провадження, особу винуватого та стан його здоров`я.

Зокрема, вказує на те, що апеляційний суд не врахував в повній мірі дані про особу ОСОБА_5 , який постійно працює, позитивно характеризується, має сталі соціальні зв`язки, не переховувався від органів досудового розслідування та суду, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності протягом 2018-2021 років не притягувався, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває, має тяжкий стан здоров`я з дитинства, а саме страждає рядом тяжких захворювань, які потребують постійного лікарського контролю та систематичного лікування з метою недопущення їх ускладнення.

Крім того, зазначає про те, що засуджений надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі матері, яка є інвалідом 1 групи (підгрупи б) та бабусі, яка не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися, а також те, що протягом тривалого часу з моменту вчинення правопорушення ОСОБА_5 нових правопорушень не вчиняв.

Посилається на те, що ОСОБА_5 під час допиту в суді першої інстанції повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні та дав визнавальні показання, у зв`язку з чим суд розглянув кримінальне провадження в порядку частини 3 статті 349 КПК. Вказує на те, що засуджений критично розцінив свої вчинки, розкаявся, зазначив про готовність нести кримінальну відповідальність. Звертає увагу на те, що з огляду на зазначене та в сукупності з позитивною посткримінальною поведінкою засудженого, а саме: критичне переосмислення власних дій, намагання після вчинення інкримінованого правопорушення унормувати свій спосіб життя, місцевий суд визнав щире каяття обставиною, яка пом`якшує покарання.

Тому, вважає, що обставини, які пом`якшують засудженому покарання, - щире каяття та незадовільний стан здоров`я, в сукупності з наведеними даними про його особу істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому дають можливість звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення засудженим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання засудженому через суворість та можливість призначення йому більш м'якого покарання без ізоляції від суспільства є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статті 65 КК при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За частиною 1 статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання за частиною 2 статті 307 КК із застосуванням статті 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, врахував особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності протягом 2018-2021 років не притягувався, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 19790 має захворювання у вигляді вродженої аномалії розвитку хребта у вигляді незарощеної дуги S2 хребця, спинно-мозкової грижі по типу менінгоцеле з закритим норицевим ходом.

Крім того, районний суд у своєму рішенні зазначив про те, що матеріалами справи підтверджуються доводи ОСОБА_5 щодо його проживання разом із матір`ю ОСОБА_7 , яка є особою з інвалідністю 1 групи (підгрупи б) та потребує регульованого стороннього догляду згідно Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 763 від 15 листопада 2022 року, складеною Корюківською МСЕК, та бабусею ОСОБА_8 , 1952 року народження, яка згідно довідки КНП Сновська ЦРЛ № 186 від 01 вересня 2022 року не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися.

Також, суд зважив на ступінь суспільної небезпеки вчиненого засудженим кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК є тяжким злочином, та наслідки, які за змістом Конвенції Організації Об`єднаних Націй про боротьбу проти незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, ратифікованої 25 квітня 1991 року, становлять серйозну загрозу для здоров`я і добробуту людей і справляють негативний вплив на економічні, культурні й політичні основи суспільства.

До того ж, суд першої інстанції врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, і не встановив обставин, які обтяжують покарання засудженому.

Водночас, суд критично віднісся до змісту досудової доповіді органу пробації, оскільки обвинувачений участі у складанні досудової доповіді не брав, а при її складанні був опитаний сусід, імені якого не зазначено.

Разом з тим, районним судом зважено на те, що під час судових дебатів усі учасники судового засідання висловилися щодо того, що ОСОБА_5 сприяв належним чином розкриттю тяжкого злочину, зокрема, повідомляв суду інформацію про спосіб отримання заборонених до обігу речовин, назву чату, де можна їх замовити, та територію його розповсюдження. На думку суду, така відкритість свідчила про реальне бажання особи стати на шлях виправлення. Крім того, суд врахував, що протягом тривалого часу з моменту вчинення правопорушень засуджений нових злочинів не вчиняв, змінилися умови його життя, зокрема, він тривалий час здійснює догляд за хворими членами родини.

З огляду на зазначене, враховуючи наявність двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про те, що останньому слід призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 2 статті 307 КК, у виді позбавлення волі без конфіскації майна.

При цьому, суд першої інстанції не вбачав правових підстав для застосування статті 75 КК, оскільки саме відбування особою реального покарання є необхідним для його остаточного виправлення.

Перевіряючи вказаний вирок суду, апеляційний суд дійшов висновку про те, що при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування положень статті 75 КК, при цьому, колегія суддів погодилася з видом та розміром призначеного ОСОБА_5 покарання.

Зокрема, апеляційний суд вважав, що призначене засудженому ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень статті 69 КК є справедливим, враховуючи те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари, як мети покарання.

Так, на думку суду апеляційної інстанції, призначене районним судом покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам статті 65 КК, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, при цьому, суд не вбачав підстав для зміни вироку за доводами сторони захисту про зайву суворість покарання.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів, оскільки призначене покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення та всім обставинам кримінального провадження.При тому, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу захисник.

Відповідно до частини 1 статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи викладене, підстав вважати, що покарання, призначене засудженому ОСОБА_5 , є явно несправедливим через суворість, немає.

Ухвала ж апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, а його висновки про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які потребують перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Зважаючи на викладене, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3