Справа № 939/1052/22
УХВАЛА

Іменем України

21 вересня 2023 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

членів колегії суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в смт Бородянка Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 11 квітня 2022 року, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тичків Народницького району Житомирської області, громадянина України, який зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, у невстановлений досудовим слідством час, у період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року, достовірно знаючи, що територія с. Озера Бучанського району Київської області є невід`ємною, суверенною та незалежною частиною України, маючи на меті виконувати в інтересах військових формувань збройних сил РФ будь-які дії на шкоду України, перебуваючи в с. Озера Бучанського району Київської області, діючи умисно, з метою надання останнім допомоги під час збройного конфлікту, збройної агресії проти України, починаючи з кінця лютого 2022 року по кінець березня 2022 року, точна дата органом досудового розслідування не встановлена, будучи місцевим жителем с. Озера Бучанського району Київської області та добре орієнтуючись на місцевості та знаючи де проживають проукраїнсько налаштовані мешканці вказаного села, здійснював передачу відомостей щодо адрес проживання останніх та їх анкетних даних.

При цьому, для отримання злочинних завдань від військовослужбовців збройних сил РФ, ОСОБА_6 систематично відвідував так звані «штаби» підрозділів російських збройних формувань, які розташовувалися в с. Озера Бучанського району Київської області за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Також, реалізуючи злочинний умисел на виконання злочинних завдань, наданих військовослужбовцями збройних сил РФ, спрямованих на встановлення та утвердження окупаційної адміністрації на території с. Озера, ОСОБА_6 , маючи на меті очолити таку окупаційну адміністрацію в населеному пункті АДРЕСА_1 , в період з 11 березня 2022 року по 23 березня 2022 року, точна дата органом досудового розслідування не встановлена, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вчинив дії, спрямовані на сприяння військовослужбовцям збройних сил РФ в усуненні старости села ОСОБА_8 , який займав активну проукраїнську позицію, від виконання своїх обов`язків та схиляння останнього до співпраці з військовослужбовцями збройних сил РФ.

Так, ОСОБА_6 надав інформацію про старосту с. Озера, а саме анкетні дані та місце його проживання, а також повідомив, що ОСОБА_8 займає активну проукраїнську позицію, підтримує діючу українську владу та може перешкодити налагодженню військовослужбовцями збройних сил РФ контролю над АДРЕСА_1 та утвердження окупаційної адміністрації.

Військовослужбовці збройних сил РФ, отримавши зазначені відомості від ОСОБА_6 , провели незаконний обшук у помешканні ОСОБА_8 , здійснили його незаконне затримання, заподіявши при цьому останньому тілесні ушкодження, після чого незаконно позбавили ОСОБА_8 волі, викравши його та помістивши його у місце, яке він не мав змоги вільно залишити, а саме так званий «штаб» підрозділу російських збройних формувань, який розташовувався в АДРЕСА_1 , де неодноразово, застосовуючи до останнього фізичне насильство та психологічний тиск, схиляли його до співпраці із збройними формуваннями збройних сил РФ та сприянні до створення окупаційної адміністрації с. Озера та надання відомостей про розміщення військовослужбовців Збройних сил України та наявності у вказаному населеному пункті осіб, які мають статус учасника бойових дій.

Крім того, ОСОБА_6 , діючи з метою підтримки держави-агресора, після окупації військовими формуваннями збройних сил РФ АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, шо територія вказаного села є невід`ємною частиною суверенної та незалежної України, здійснював активну системну передачу матеріальних ресурсів збройним та воєнізованим формуванням держави-агресора за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 , яка полягала у передачі продуктів харчування представникам збройних та воєнізованих формувань держави-агресора, тобто здійснення колабораційної діяльності.

Зокрема, з кінця лютого 2022 року по кінець березня 2022 року, точна дата органом досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_6 , діючи умисно, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , розміщував на паркані, який огороджує його будинок, наповнену пляшку з водою з метою ідентифікації його, як особи, яка готова сприяти та надавати матеріальну допомогу (продукти харчування, питну воду, тощо) збройним силам РФ.

ОСОБА_6 , починаючи з кінця лютого 2022 року по кінець березня 2022 року, точна дата органом досудового розслідування не встановлена, діючи умисно та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на надання протиправного сприяння військовослужбовцями збройних сил РФ та з метою підтримки держави-агресора під час збройного конфлікту з цією країною, усвідомлюючи, що своїми діями він заподіює шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності й державній безпеці України, розуміючи протиправний характер своїх дій, здійснював активну системну передачу матеріальних ресурсів збройним та воєнізованим формуванням держави-агресора РФ за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , а також за місцем розташування так званих «штабів» підрозділів російських збройних формувань, за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , яка полягала у добровільній свідомій передачі ним продуктів харчування, питної води, алкогольних напоїв, тютюну військовослужбовцям збройних сил РФ.

Також, ОСОБА_6 , у невстановлений слідством час, перебуваючи у невстановленому місці, за невстановлених слідством обставин заволодів 6 (шістьма) набоями, з маркуванням «188/79».

В подальшому, діючи всупереч ст. 178 Цивільного кодексу України, п. 1 Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, відповідно до яких обіг вогнепальної зброї та бойових припасів без спеціального, передбаченого цим Наказом, дозволу заборонений, перемістив вказані вище 6 набоїв до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 для подальшого їх незаконного зберігання.

Продовжуючи реалізовувати свої протиправні дії, направлені на зберігання зазначених боєприпасів, ОСОБА_6 з моменту їх переміщення у будинок за адресою: АДРЕСА_1 по 20 квітня 2022 року без передбаченого законом дозволу зберігав вказані бойові припаси, чим не виконував положення Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 826 від 24 вересня 2012 року, який регламентує «Інструкцію про порядок приймання, зберігання, обліку, знищення чи реалізації вилученої, добровільно зданої, знайденої зброї та боєприпасів до неї».

20 квітня 2022 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 у останнього було виявлено та вилучено 6 (шість) набоїв з маркуванням «188/79», які відповідно до висновку експерта № 109/6 від 23 червня 2022 року Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України є гвинтівочними патронами калібру 7.62х54R з кулею «ЛПС» зі сталевим сердечником та відносяться до бойових припасів, які придатні до стрільби.

За ухвалою підготовчого судового засідання колегії суддів Бородянського районного суду Київської області від 14 вересня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 листопада 2022 року.

За ухвалою колегії суддів Бородянського районного суду Київської області від 09 листопада 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07 січня 2023 року.

За ухвалою колегії суддів Бородянського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 лютого 2023 року.

За ухвалою колегії суддів Бородянського районного суду Київської області від 20 лютого 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 квітня 2023 року.

За ухвалою колегії суддів Бородянського районного суду Київської області від 13 квітня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 червня 2023 року.

За ухвалою колегії суддів Бородянського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06 серпня 2023 року.

За ухвалою колегії суддів Бородянського районного суду Київської області від 01 серпня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 вересня 2023 року.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявила клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на шістдесят днів, обґрунтовуючи клопотання тим, що на даний час ризики та обставини, які враховувалися при застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, зокрема, існує ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, ризик незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, спрямованих на шкоду суверенітету, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України в умовах воєнного стану. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, за яке законом передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі. Обвинувачений може продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, та вчинити інші протиправні дії на користь іноземної держави РФ, з якою Україна перебуває у стані збройного конфлікту. З метою переховування від суду обвинувачений може виїхати до тимчасово окупованої території України. На думку прокурора, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків.

Вислухавши думки обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти клопотання прокурора, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

1)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

2)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

3)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

4)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

У справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Частиною шостою статті 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

На даному етапі судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 показань суду не давав і судом продовжується дослідження доказів, що не виключає мотивацію для незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на свідків, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою у повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовій позиції, викладеній у рішенні ЄСПЛ у справах "Летельє проти Франції".

Оцінюючи викладене, суд дійшов висновку, що тяжкість та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи запроваджений воєнний стан на території України в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків з метою уникнути кримінальної відповідальності, і застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання зазначеним ризикам, а тому клопотання прокурора необхідно задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, під час дії воєнного стану щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Задовольняючи клопотання про продовження строку тримання вартою, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави, оскільки ОСОБА_6 під час дії воєнного стану обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 і ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 19 листопада 2023 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копії ухвали негайно після її проголошення вручити сторонам.

Головуюча-суддяОСОБА_9

Члени колегії судді ОСОБА_10

ОСОБА_11