Справа № 346/5196/23
Провадження № 1-кп/346/639/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Загайпіль, Коломийського району, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, депутатом не являється, раніше не судимого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 240 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразились у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення.

20 липня 2023 року у ОСОБА_4 виник умисел на здійснення незаконного видобування піщано-гравійної сировини гравію.

З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_4 20 липня 2023 року приблизно о 10 год. 00 хв. приїхав автомобілем «ЗІЛ-157», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до русла річки Прут в с. Ганнів Матеївецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (координати НОМЕР_2 , 25.19966).

Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам:

-ст. 13 Конституції України, згідно якої земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

-ст. 19 Кодексу України про надра, згідно якої надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

-ст. 24 Кодексу України про надра, відповідно якої користувачі надр зобов`язані: 1) використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; 2) забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; 3) забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; 4) приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; 5) виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції. Права та обов`язки користувача надр виникають з моменту отримання спеціального дозволу на користування надрами, а в разі надання права користування надрами на умовах угод про розподіл продукції - з моменту набрання чинності такою угодою, якщо інше не передбачено цією угодою;

-ст..56 Кодексу України про надра, згідно якої основними вимогами в галузі охорони надр є: забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами; раціональне вилучення і використання запасів корисних копалин і наявних у них компонентів; недопущення шкідливого впливу робіт, пов`язаних з користуванням надрами, на збереження запасів корисних копалин, гірничих виробок і свердловин, що експлуатуються чи законсервовані, а також підземних споруд; додержання інших вимог, передбачених законодавством про охорону навколишнього природного середовища та інші;

-ст. 3 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», згідно якої одним із принципів охорони навколишнього природного середовища є пріоритетність вимог екологічної безпеки, обов`язковість додержання екологічних стандартів, нормативів та лімітів використання природних ресурсів при здійсненні господарської, управлінської та іншої діяльності;

-ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», передбачає, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами. При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України;

- п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №59 «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів», згідно якого гірничі відводи можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, іноземним юридичним особам, об`єднанням юридичних осіб, створеним в Україні чи за її межами, а також громадянам України, іноземцям та особам без громадянства лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин,

при участі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не усвідомлювали протиправних дій ОСОБА_4 , за допомогою ручних лопат, здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення безпосередньо з прибережної території річки Прут, в с. Замулииці Матеївецької сільської ради Коломийського району, а саме сировини піщано-гравійної гравію, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року №827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, та без наявності відповідних дозвільних документів навантажив дану сировину на кузов автомобіля «ЗІЛ-157», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за ОСОБА_8 , та яким на підставі усної домовленості користується ОСОБА_9 .

Згідно висновку експерта від 31.08.2023 Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України, зразки грунту, які відібрані із кузова автомобіля «ЗІЛ-157» р.н. НОМЕР_1 , є не карбонатним піщаним грунтом з камінням, в якому кількість гравію становить 44,4%, тобто є піщано-гравійною сумішшю.

Два зразка грунту, які відібрані із місця забору, є не карбонатним піщаним грунтом з камінням, в якому кількість гравію становить 45,5% та 36,7% відповідно, тобто є піщано-гравійною сумішшю.

Зразки грунту, які із кузова автомобіля «ЗІЛ-157» р.н. НОМЕР_1 та два зразки із місця забору, подібні між собою за комплексом ознак: кольором, механічним складом, карбонатністю, якісним і кількісним мінеральним складом, якісним і кількісним складом вільних гумінових речовин і мають спільну родову належність.

Зразки грунту, які відібрані із кузова автомобіля «ЗІЛ-157» р.н. НОМЕР_1 , є некарбонатним піщаним грунтом з камінням, в якому кількість гравію становить 44,4% та піску 55,6%.

Два зразки грунту, які відібрані із місця забору, є некарбонатним піщаним грунтом з камінням, в якому кількість гравію становить 45,5% і 36,7% відповідно та піску 54,5% і 63,3% відповідно.

13 вересня 2023 року між підозрюваним ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 , та прокурором Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди прокурор та підозрюваний дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.2 ст.240 КК України, який у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.240 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн..

Процесуальна позиція обвинуваченого. Думка учасників судового провадження щодо затвердження угоди.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні вказаної угоди.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Мотиви, з яких суд виходить при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК та КК України і положення закону, якими керується.

Відповідно ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено п.1 ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди (ст.469 КПК України).

Суд, на виконання вимог ст.474 КПК України, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг під час кримінального провадження не подавалося.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні вказаної угоди.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій ОСОБА_4 обвинуваченого за ч.2 ст.240 КК України є правильною. Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

Висновок щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості.

З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне відшкодування завданих збитків, а також відсутність обтяжуючих обставин, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення ч.2ст.240КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.

Мотиви призначення покарання.

Суд вважає, що погоджений сторонами вид та розмір покарання відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 50,65 КК України.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

Сторони погоджують, що ОСОБА_4 має понести покарання: за ч.2 ст.240 КК України - у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн..

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкціям ч.2 ст.240 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід підозрюваному не обирався.

З речовими доказами слід поступити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 468, 469, 475, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 13.09.2023, укладену між прокурором Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2023 за №0000679.

ОСОБА_4 визнати винним за ч.2 ст.240 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн..

Стягнути з ОСОБА_4 витрати за проведення експертизи в розмірі 1912 грн.

Речові докази:

-автомобіль марки "ЗІЛ-157", реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_8 .

-3 (три) пакети із взірцями піщано гравійної суміші; 3 (три) лопати знищити.

-DVD-R диск з відеозаписами ззалишити при матеріалах кримінального провадження..

Скасувати арешт, накладений на автомобіль марки "ЗІЛ-157" реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Копію вироку прокурору та обвинуваченому вручити негайно після його проголошення.

На вирок може бути подано апеляцію до Івано-Франківського Апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення. У випадку неподання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після закінчення встановлених строків апеляційного оскарження.

Суддя ОСОБА_1