печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000301 від 04.04.2023, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000301 від 04.04.2023, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 06.04.2023 було проведено обшук частини території домоволодіння (земельної ділянки) за адресою: АДРЕСА_1 , який проводився без наявності документів, які дозволяють проведення обшуку в законний спосіб. Під час проведення обшуку було вилучено транспортні засоби, зокрема, автомобіль «Mercedes-Benz G400 CDI», 2020 р.в., чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 171 КПК України, прокурор повинен був не пізніше не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, тобто 07.04.2023 звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого у ОСОБА_4 майна, а саме автомобіля «Mercedes-Benz G400 CDI», 2020 р.в., чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належить йому на праві власності.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя не пізніше двох днів повинен був розглянути клопотання слідчого (прокурора) про арешт тимчасово вилученого у ОСОБА_4 майна.

03.08.2023 адвокатом ОСОБА_3 було направлено клопотання слідчому ОСОБА_5 про повернення вищевказаного майна. Слідчий ДБР ОСОБА_5 з супровідним листом від 07.08.2023 надіслав постанову про відмову в задоволенні клопотання про повернення транспортного засобу ОСОБА_4 . Постанова мотивована тим, що вилучений транспортний засіб не є тимчасово вилученим майном, оскільки дозвіл на його вилучення було надано ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2023, якою було легалізовано обшук.

Не зважаючи на вимоги норм Кримінального процесуального кодексу України, слідчим першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного Бюро розслідувань ОСОБА_5 не виконані вимоги пункту 3 частини 1 статті 169 КПК України щодо повернення тимчасово вилученого майна, а саме: автомобіля «Mercedes-Benz G400 CDI», 2020 р.в., чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 .

Представник особи, в інтересах якої подано скаргу - адвокат ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги скарги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у скарзі.

Представник Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань у судове засідання не з`явився, про дату судового засідання повідомлявся належним чином, заяв, клопотань, заперечень до суду не надходило.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явилися, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 345 КК України, у кримінальному провадженні № 0000301 від 04.04.2023 за фактом погрози вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна щодо заступника керівника управління оперативного забезпечення розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного оперативного управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є працівником правоохоронного органу, а також щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням останнім службових обов`язків, вчинені організованою групою.

06.04.2023 було проведено обшук частини території домоволодіння (земельної ділянки) за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває в користуванні адвоката ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проводився до постановлення ухвали про обшук. Під час проведення обшуку був вилучений транспортний засіб, а саме: автомобіль «Mercedes-Benz G400 CDI», 2020 р.в., чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 .

Арешт на майно в порядку, передбаченому КПК України на тимчасово вилучене майно не накладено.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2023 надано дозвіл на проведення обшуку частини території домоволодіння (земельної ділянки) за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває в користуванні адвоката ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою відшукання та вилучення транспортних засобів, які перебувають в його користуванні, а саме:

1) Автомобіль «Toyota Land Cruiser», 2022 р.в., чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_5 , що на праві власності належить ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС»;

2) Автомобіль «Mercedes-Benz G400 CDI», 2020 р.в., чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_4 .

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку.

При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Виходячи із цих положень, можна зробити висновок про два види тимчасово вилученого майна: (1) майно, яке відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, і (2) вилучені під час обшуку речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

З іншого боку, речі і документи, які вилучаються під час обшуку, в залежності від зазначення їх в ухвалі на обшук, можуть мати різний статус. Це обумовлює різницю в його подальшому процесуальному оформленні у кримінальному провадженні і, відповідно, відмінність в питанні повернення власнику. Майно, щодо якого ставиться питання про повернення, прямо заначено в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Отже, таке майно не має правового статусу тимчасово вилученого майна і, на перший погляд, щодо нього не має ставитися питання про арешт.

Разом з тим, у відповідності до ст. 16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Очевидно, що ухвала, якою надається дозвіл на обшук, таким судовим рішенням, спрямованим на обмеження права власності, не є. Адже відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою: виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Положення ст. 235 КПК України встановлюють вимоги до ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи. В такій ухвалі, серед іншого, мають зазначатися речі, документи або осіб, для виявлення (прим.: а не вилучення) яких проводиться обшук.

Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз. В свою чергу, тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном можливе внаслідок арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Арешт може застосовуватися до майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Отже, норми КПК України передбачають єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, - ухвалу про арешт майна (ч. 5 ст. 173 КПК України).

Так, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб. За таких обставин судовий контроль під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку не може одночасно поширюватися і на вирішення питання про обмеження права власності особи, у якої цей обшук буде проведений. Адже предметом судового контролю в першому випадку є легітимність, необхідність і пропорційність втручання у право особи на приватність (в першу чергу, недоторканність житла чи іншого володіння особи), в той час як обмеження права власності потребує окремого судового вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися на умовах, передбачених законом, має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. До цього слід додати правовий вакуум, в якому опиняється власник майна, вилученого під час обшуку, якщо дозвіл на відшукання відповідних речей і документів прямо наданий слідчим суддею в ухвалі. Адже КПК України містить лише три процесуальні механізми, за допомогою яких володілець може ставити перед слідчим суддею питання про обґрунтованість обмеження права власності: 1)заперечення арешту майна при розгляді відповідного клопотання і обґрунтування своєї позиції в судовому засіданні; 2)звернення з клопотанням про скасування арешту майна з доведенням того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано; 3)оскарження бездіяльності щодо повернення тимчасово вилученого майна. Отже, якщо прийняти нормативно запропоновану концепцію, що речі, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі слідчого судді, не є тимчасово вилученим майном, і для подальшого утримання їх органом досудового розслідування не потрібне застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження, власник цих речей залишається без належної правової процедури для захисту свого права власності в межах кримінального провадження. Очевидно, це суперечить завданням кримінального провадження. Крім того, досудове розслідування є динамічним процесом, в рамках якого актуальність та необхідність перебування вилученого на законних підставах майна може змінюватись. Враховуючи викладене, на вилучене під час обшуку майно, дозвіл на відшукання якого прямо наданий слідчим суддею, необхідно поширювати режим тимчасово вилученого майна з відповідними наслідками - накладення арешту або повернення особі, у якій воно було вилучене.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 10.04.2023 надано дозвіл на обшук з метою, в тому числі, вилучення майна. В світлі конкретних обставин цієї справи, вирішуючи питання про повернення майна слідчому судді належить визначити чи наявні в органу досудового розслідування підстави для подальшого утримання цього майна не лише з огляду на наявність правової підстави - ухвали слідчого судді, а виходячи з відношення вилученого майна до кримінального провадження.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, можна дійти висновку, що вилучене майно утримується вже понад п`ять місяців. Органом досудового розслідування не наведено доказів, які б свідчили, що таке майно має хоч якесь відношення до розслідуваного кримінального провадження, не проведено жодної дії, спрямованої на дослідження вилученого майна з метою доведення причетності такого майна до кримінального провадження. Вказане свідчить про те, що вилучення та утримування такого майна немає жодного значення для розслідування кримінального провадження, в межах якого проводився обшук та його вилучення.

У відповідності до КПК України обмеження прав власника щодо належного йому майна можуть мати місце у зв`язку з тим, що відповідні речі містять відомості, які мають значення для кримінального провадження. Відповідні обмеження мають бути розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження. З урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні станом на час надання дозволу на проведення обшуку потреби досудового розслідування, можливо, виправдовували саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що утримання органом досудового розслідування речей, правомірно належних особі на праві приватної власності, має бути спрямоване виключно на досягнення завдань кримінального провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Водночас, зважаючи на недоведеність подальшої необхідності утримання вилученого під час обшуку майна, скарга представника власника майна є обґрунтованою та підлягає задоволенню шляхом зобов`язання слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , або іншу уповноважену особу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000301 від 04.04.2023, повернути тимчасово вилучене під час обшуку, який відбувався 06.04.2023, частини території домоволодіння (земельної ділянки) за адресою: АДРЕСА_1 , майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 , а саме: автомобіль «Mercedes-Benz G400 CDI», 2020 р.в., чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , або іншу уповноважену особу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000301 від 04.04.2023, повернути тимчасово вилучене під час обшуку, який відбувався 06.04.2023, частини території домоволодіння (земельної ділянки) за адресою: АДРЕСА_1 , майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 , а саме: автомобіль «Mercedes-Benz G400 CDI», 2020 р.в., чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1