КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000275 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (в редакції КК України станом на 24.02.2022), ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (в редакції КК України станом на 24.02.2022), ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції КК України станом на 24.02.2022) у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 2 ст. 260 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

__________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1066/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 111 КК України Доповідач ОСОБА_1

Як встановив суд у вироку, Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до частини 1 статті 17, частини 1 статті 65 Конституції України, захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Згідно статті 4 Конституції України, в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, при цьому ч. 1 статті 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить Автономна республіка Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», збройна агресія Російської Федерації (далі - рф) розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств рф, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24 лютого 2022 року переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України, рф чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань рф, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони рф, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам рф, їхніх радників, інструкторів та регулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих рф, а також за допомогою окупаційної адміністрації рф, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні рф самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VІП від 18.01.2018, діяльність збройних формувань рф та окупаційної адміністрації рф у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який акт, виданий у зв`язку з такою діяльністю, є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

У березні - квітні 2014 року в м. Донецьк та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія рф шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств рф, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області, всупереч законодавству України 07.04.2014, оголошено «Декларацію про суверенітет Донецької народної республіки» та 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акта про проголошення державної самостійності Донецької народної республіки», за результатами якого проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» представниками рф з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (органи державної влади «ДНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Вказана терористична організація «ДНР» має організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність, дисципліну, її учасники озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають тяжке військове озброєння та військову техніку. В зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ДНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Донецької області та мають загальну координацію керівництва.

З метою виконання функцій підрозділу силового блоку «ДНР», 12.11.2014 її самопроголошеним головою видано указ, відповідно до якого, для захисту інтересів «ДНР» та її громадян, створено воєнну структуру «Народна міліція «ДНР» (далі - «НМ «ДНР»), яка дислокується в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Донецької області та має загальну координацію та кураторів рф.

Встановлено, що до складу «НМ «ДНР» входить структурний підрозділ - «115» полк, який складається з батальйонів та окремих підрозділів забезпечення. Згідно організаційно-штатного розпису, до складу 3 батальйону входить «Окремий протитанковий взвод».

Політичне та військове керівництво рф, діючи всупереч вимогам пунктів 1 та 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам частини 4 статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та збройний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України.

19.02.2022 головою «ДНР» підписано указ № 29 «Про проведення загальної мобілізації» та оголошено повну мобілізацію.

22.02.2022 Президент рф (далі - президент рф) направив до ради федерації звернення про використання збройних сил рф за межами рф, яке було задоволено.

24.02.2022 приблизно о 05 годині президент рф оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

24.02.2022, на виконання зазначеного вище наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в тимчасово окупованій Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку із військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України з 05 год. 30 хв., який набув чинності з дня його опублікування 24.02.2022.

Проте, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, який в установленому законом порядку не припинив громадянство України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану.

Так, 24.02.2022 громадянин України ОСОБА_7 добровільно прибув до пункту збору мобілізованих «ДНР», чим надав згоду на проходження так званої «військової служби» у підрозділах незаконного збройного формування, створеного, підпорядкованого, керованою та фінансованою рф - «НМ «ДНР».

24.02.2022 невстановленою особою, за невстановлених обставин, ОСОБА_7 зарахований до списків особового складу окремого протитанкового взводу 3 батальйону 115 полку «НМ «ДНР» та отримав військове звання «рядовий».

Далі громадянин України ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, в складі окремого протитанкового взводу 3 батальйону 115 полку «НМ «ДНР»», у період з 24.02.2022 до 27.04.2022, з метою виконання загального плану захоплення території України у складі збройних сил рф, із закріпленою зброєю та боєкомплектом, керуючись статутами збройних сил рф та «НМ «ДНР», виконував обов`язки «солдата» в різних видах бою та формах його забезпечення, а також забезпечував безпеку контрольних пропускних пунктів, укріплення населених пунктів, які захоплені збройними силами російської федерації під час повномасштабного вторгнення, для здійснення збройного опору Збройним Силам України.

Злочинна діяльність ОСОБА_7 була припинена 27.04.2022 військовослужбовцями Збройних Сил України в селищі Кутузівка Харківського району Харківської області.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду незаконним з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та недотримання стандарту доведення вини обвинуваченого ОСОБА_9 поза розумним сумнівом, просить його скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції неналежно з`ясовані всі істотні обставини даного кримінального провадження, а також висновки суду не відповідають фактичним обставинам даного кримінального провадження.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується протоколом огляду предметів, виявлених та вилучених при затриманні від 03.06.2022 року, з огляду на наявність під час затримання у останнього військової форми одягу незаконного збройного формування, оскільки даний протокол не є прямим доказом вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та не є підтвердженням наявності суттєвого елементу складу даних кримінальних правопорушень, а саме форми вини у вигляді прямого умислу на вчинення або вчинення протиправних дій обвинуваченим проти національної безпеки України, а є лише підтвердженням факту його перебування у незаконному збройному формуванні внаслідок примусової мобілізації, де його було оформлено на військову службу, видано військову форму одягу та зброю.

Також суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що протокол огляду особової справи ОСОБА_7 від 10.06.2022 року із зазначенням біографічних даних останнього є доказом прямого умислу на добровільний вступ та перебування у лавах незаконного збройного формування, оскільки наявність особової справи ОСОБА_7 та перебування останнього у списках особового складу окремого протитанкового взводу 3 батальйону 115 полку «НМ «ДНР» не є доказом прямого умислу на добровільний вступ та перебування у незаконному збройному формуванні або вчинення ним протиправних дій проти національної безпеки України, а є наслідком примусової мобілізації, так як при примусовій мобілізації окупаційне керівництво у примусовому порядку ставить на військовий облік мешканців тимчасово окупованих територій та примушує приймати присягу на вірність окупаційній владі, з метою забезпечення контролю з питань комплектування незаконних збройних формувань.

Крім того, звертає увагу на те, що факт примусу мешканців тимчасово окупованих територій ставати на військовий облік та приймати присягу на вірність окупаційній адміністрації підтвердив і Офіс Генерального прокурора, оприлюднивши таку інформацію на своєму офіційному сайті 21.02.2022 року із зазначенням про те, що це є порушенням ст. 51 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 1949 року, що прямо забороняє окупаційній державі примушувати осіб, що перебувають під захистом, служити в її збройних чи допоміжних силах.

Також вважає посилання суду першої інстанції на протоколи огляду інтернет-сторінок від 02.06.2022 року, 09.06.2022 року та 10.06.2022 року та оглянутий профіль ОСОБА_9 у мережі «Інтернет», як на докази вчинення ОСОБА_10 злочину проти національної безпеки України, неналежним, оскільки Центр дослідження ознак злочинів проти національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку «Миротворець» (надалі - Центр «Миротворець») є неурядовою організацією, на сайті якої публікується інформація щодо осіб, які ймовірно можуть бути причетні до вчинення злочинів, з проханням правоохоронні органи розглядати дані публікації на сайті як заяву про вчинення злочину.

Крім того, доступ до бази даних Центру «Миротворець» є вільним, інформація анонімною, а тому будь-хто з будь-яких підстав може подати заявку на опублікування відомостей щодо будь-якої особи, а для цього лише потрібно надати дані: прізвище ім`я по батькові особи, щодо якої будуть вноситись відомості, країна, адреса проживання або реєстрації, телефон, посилання на джерела в Інтернеті та опис ознак ймовірно скоєних злочинів проти основ національної безпеки, при цьому наявність беззаперечних доказів не потребується.

Тому ймовірно підставою опублікування інформації у базі даних Центр «Миротворець» щодо обвинуваченого ОСОБА_9 стали оприлюднені фотознімки останнього у військовій формі незаконного збройного формування, ймовірно зроблені одразу після затримання.

При цьому звертає увагу, що за час існування Центру «Миротворець» український уряд неодноразово піднімав питання закриття даного центру з огляду на порушення національного та міжнародного законодавства.

Що стосується профілю обвинуваченого ОСОБА_9 у соціальній мережі, то зазначає, що жодних проросійських наративів він не містить, а навпаки опубліковані фотознімки сімейного життя, дружини та дитини.

Відтак, протоколи огляду інтернет-сторінок від 02.06.2022 року, 09.06.2022 року та 10.06.2022 року, а також оглянутий профіль ОСОБА_9 у мережі «Інтернет», не містять під собою доказів вчинення або наміру на вчинення останнім кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки, а свідчать лише про отримання інформації щодо ймовірної причетності до вчинення злочину, що потребує додаткової перевірки правоохоронними органами, про що безпосередньо зазначається керівництвом даного центру.

Також і зафіксований огляд інформації щодо нормативно-правових актів з питань визнання рф так званих «ДНР» і «ЛНР» та проходження військової служби у збройних силах рф, який міститься у протоколі від 11.06.2022 року, носить суто інформаційний характер та взагалі не має ніякого доказового значення на підтвердження обвинувачення інкримінованих ОСОБА_11 кримінальних правопорушень.

Крім того, зазначає, що особи, які добровільно вступили до збройних формувань ворожої сторони, можуть нести відповідальність за державну зраду згідно з національним законодавством. У разі якщо встановлено, що особа на окупованій території була примусова мобілізована, в першу чергу така особа має розглядатися як постраждала від воєнного злочину за ст. 438 КК України.

Кримінальна відповідальність осіб, які були примусово мобілізовані, повинна встановлюватися на основі оцінки дій таких осіб після примусового вступу на службу в збройних формуваннях окупанта. При оцінці таких дій також необхідно враховувати всі обставини справи та факти примусу щодо вчинення конкретних діянь. Крім того, такі особи вважаються комбатантами і відповідно мають статус військовополонених у разі захоплення або здачі в полон. Статус комбатанта передбачає, що такі особи мають право брати участь у воєнних діях і не можуть бути засуджені за сам факт участі у збройному конфлікті, але можуть бути засуджені за воєнні злочини чи інші серйозні порушення Женевських конвенцій.

При цьому, відповідно до ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, окупаційна держава не має права примушувати осіб, що перебувають під захистом, служити в її збройних чи допоміжних силах та виконувати будь-яку роботу, що передбачала б їхню участь у воєнних операціях. Зазначені дії є порушенням законів і звичаїв війни, відповідно до ст. 438 КК України.

Крім того, примушення осіб, що перебувають під захистом, служити в збройних силах ворожої держави є воєнним злочином, згідно зі ст. 8(2)(а)(v) та (b)(хv) Римського статуту. Складом злочину передбачається, що особа, яка його вчинила, примусила особу або групу осіб, дією чи погрозою, брати участь у воєнних операціях проти держави чи збройних сил такої особи, або іншим чином служити в складі збройних сил ворожої держави.

При цьому в контексті примусової мобілізації як воєнного злочину, оголошення загальної мобілізації, встановлення кримінальної відповідальності за ухилення від такої мобілізації та заходи щодо обмеження виїзду осіб з окупованих територій є достатніми для доведення такого примусу.

Крім того, зазначає, що під час судового розгляду кримінальних проваджень суди повинні дотримуватися стандарту доведення «поза розумним сумнівом», проте судом першої інстанції не дотримано стандарту доведення поза розумним сумнівом в частині встановлення факту.

За таких обставин, вважає, що у даному кримінальному провадженні відсутні достатні докази для доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тому оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та недотримання стандарту доведення вини обвинуваченого ОСОБА_9 поза розумним сумнівом.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року визнано доведеним, що громадянин України ОСОБА_7 вчинив умисно діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану; приймав участь в терористичній організації та у діяльності непередбаченого законом збройного формування, тобто вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 111 (в редакції КК України станом на 24.02.2022), ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Зокрема, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, підтверджується даними:

- протоколу огляду від 03.06.2022 року, в ході якого проведено огляд предметів, виявлених та вилучених при затриманні ОСОБА_7 , а саме: військової форми одягу (кофта, штани, кітель, тощо) (т. 2 а.п. 90-92);

- протоколу огляду від 10.06.2022 року, під час якого проведено огляд особової справи ОСОБА_7 , де містяться біографічні дані останнього (з додатками) (т. 2 а.п. 93-108);

- протоколів огляду інтернет-сторінки від 02.06.2022 року, 09.06.2022 року та 10.06.2022 року (з додатками, в тому числі CD-R дисками), де розміщено інформацію щодо ознак злочинів проти національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку та у вкладці «ЧИСТИЛИЩЕ» знаходяться дані стосовно осіб, які вчиняли такі злочини, зокрема ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також оглянутий профіль ОСОБА_7 у мережі «Інтернет» (т. 2 а.п. 121-133);

- протоколу огляду від 11.06.2022 року, згідно якого проведено огляд інформації щодо нормативно-правових актів з питань визнання рф так званих «ДНР» і «ЛНР», а також проходження військової служби, яка розміщена в мережі Інтернет (т. 3 а.п. 15-152).

Отже, наведеними вище доказами беззаперечно підтверджується факт того, що ОСОБА_7 , будучи громадянином України, який в установленому законом порядку не припинив громадянство України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану, беручи участь в терористичній організації та у діяльності непередбаченого законом збройного формування.

З позицією сторони захисту про неналежність і недопустимість зібраних доказів, колегія суддів погодитися не може з огляду на таке.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

За змістом ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що докази, які суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку, зібрані у спосіб та з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, а відтак, є належними і допустимими.

Всупереч тверджень апелянта, вищевказані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання колегії суддів, в повному обсязі доводять, що 24.02.2022 року громадянин України ОСОБА_7 добровільно прибув до пункту збору мобілізованих «ДНР», чим надав згоду на проходження так званої «військової служби» у підрозділах незаконного збройного формування, створеного, підпорядкованого, керованого та фінансованого рф - «Народна міліція «ДНР», та був зарахований до списків особового складу окремого протитанкового взводу 3 батальйону 115 полку «Народна міліція «ДНР» і отримав військове звання «рядовий». Після цього, ОСОБА_7 у період з 24.02.2022 року до 27.04.2022 року, з метою виконання загального плану захоплення території України у складі збройних сил рф, із закріпленою зброєю та боєприпасами, керуючись статутом збройних сил рф та «Народна міліція «ДНР», виконував обов`язки солдата в різних видах бою та формах його забезпечення, а також забезпечував безпеку контрольних пропускних пунктів, укріплення населених пунктів, які захоплені збройними силами рф під час повномасштабного вторгнення, для здійснення збройного опору Збройним Силам України.

При цьому наявність у ОСОБА_7 прямого умислу на вчинення інкримінованих йому дій підтверджується тими обставинами, що ОСОБА_7 був затриманий військовослужбовцями Збройних Сил України не в порядку з`явлення ОСОБА_7 (його активно-ініціативної здачі у полон) в максимально наближений час після його оформлення на військову службу в «Народна міліція «ДНР», що мало місце 24 лютого 2022 року, а значно пізніше - 27 квітня 2022 року, і саме за обставин реальних бойових дій у Харківській області, що дає підстави вважати про добровільний намір ОСОБА_7 приймати участь у військовій агресії рф проти України на стороні так званої «ДНР».

Доводи сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_7 був примусово залучений до служби в «Народній міліції «ДНР», на думку колегії суддів, є спробою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що в процесі досудового розслідування та при розгляді провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності до вимог КПК України, обґрунтовано визнані належними, допустимими і достовірними та такими, що доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції КК України станом на 24 лютого 2022 року), ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

Призначене покарання ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України і в цілому є справедливим, необхідним і достатнім для досягнення, визначеної законом про кримінальну відповідальність, його мети.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3