Справа № 953/2742/23
н/п 1-кп/953/819/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі суду:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002979 від 23.09.2022 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Сулигівка Ізюмського району Харківської області, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, ФО-П з 01.01.2023 року, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, має на утриманні малолітню дитину, 2013 року народження,

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 111-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 111-1 КК України.

В судовому засіданні 15.11.2023 року захисником обвинуваченої адвокатом ОСОБА_5 подано до суду клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 та просить обрати відносно неї домашній арешт, як такий, що обирався ОСОБА_7 . В обґрунтування клопотання захисник вказує, що відносно ОСОБА_4 порушено право на справедливий судовий розгляд, оскільки при аналогічній підозрі відносно ОСОБА_7 обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Крім того, досудова доповідь складена з висновком про можливість призначення покарання без позбавлення волі. Також, адвокат посилався на практику інших судів щодо визначення запобіжних заходів по аналогічним справам, та вказував, що ризики, про які вказує прокурор не є доведеними.

Обвинувачена підтримала клопотання свого захисника та просила його задовольнити. Вказувала, що під час судового розгляду допитані свідки не підтверджують доводи обвинувачення, що їй інкриміновано і вона вже тривалий час перебуває в умовах тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо доводів клопотання захисту про зміну запобіжного заходу, вказуючи, що посилання адвоката у клопотання про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставним, а обґрунтованість продовження саме такого запобіжного заходу підтверджується ухвалами суду першої інстанції та ухвалами суду апеляційної інстанції, в тому числі і від 03.10.2023 року, якою було відмовлено у задоволенні апеляційної скарги адвоката про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також, посилався на те, що йому невідомі інші справи, по яких приймались інші рішення щодо запобіжних заходів і це не може бути пріоритетом для суду для зміни запобіжного заходу, а посилання на докази, досліджені в суді є безпідставним, оскільки на його думку обвинувачення підтверджено в повному обсязі показаннями допитаних свідків.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно обвинувального акту відносно ОСОБА_4 з правовою кваліфікації її дій за ч.3 ст. 111-1 КК України відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з посилання на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Під час судового розгляду в порядку вимог ст. 331 КПК України за клопотанням прокурора відносно обвинуваченої було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в тому числі і ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.09.2023 року зі строком до 20.11.2023 року.

Згідно ухвали Харківського апеляційного суду від 03.10.2023 року апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 залишена без задоволення, ухвала Київського районного суду м. Харкова від 22.09.2023 року залишена без зміни.

Звертаючись до суду з клопотанням захисник посилається на те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведені, допитані свідки не підтверджують обвинувачення, є аналогічні справи, де обирався інший запобіжний захід, не пов*язаний з триманням під вартою, а тому є підстави для зміни запобіжного заходу.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд зазначає, що при вирішенні клопотання сторони обвинувачення 22.09.2023 року про продовження міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 було враховано продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченої переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, на підтвердження яких свідчить: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винною у вчиненні інкримінованого правопорушення, її вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці проживання, а також зважаючи на її репутацію та майновий стан.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченою переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного, нетяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, санкція останнього передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судом при продовжені міри запобіжного заходу були враховані всі ризики, визначені прокурором та встановлені судом, надана їм оцінка, враховані відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , строк її перебування в умовах тримання під вартою, та надано висновок щодо неможливості обрання іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також, за ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою. Отже це є імперативна норма, визначена законодавцем.

Дана позиція суду знайшла своє підтвердження і під час апеляційного розгляду апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 , у зв*язку з чим 03.10.2023 року апеляційна скарга адвоката була залишена без задоволення, а ухвала суду від 22.09.2023 року без зміни.

Розглядаючи підстави, викладені у клопотанні адвоката про зміну запобіжного заходу від 15.11.2023 року, суд зазначає, що наведених обґрунтованих доводів про те, що ризики, вказані прокурором та встановлені судом є недоведеними, або зменшились станом на теперішній час захистом під час розгляду даного клопотання суду не надано.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченій, а саме здійснення громадянином України пропаганди у закладах освіти незалежно від типів та форм власності з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, уникненню відповідальності за здійснення державою-агресором збройної агресії проти України, а також дії громадян України, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, тобто колабораційна діяльність, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Також, судом надана оцінка доводів захисту про те, що доказів обвинувачення під час розгляду справи станом на теперішній час немає, та суд зазначає, що оцінку всі доказів, як сторони обвинувачення, так і захисту суд надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного судового рішення по справі, і дані підстави захисника для зміни запобіжного заходу є безпідставними під час вирішення даного клопотання. З цих же обставин, судом буде врахована і досудова доповідь, яка складена відносно обвинуваченої під час ухвалення остаточного рішення по справі.

Крім того, доводи захисника у клопотанні з посиланням на наявність інших рішень при вирішенні запобіжного заходу відносно інших осіб, то суд зазначає, що кожна справа є індивідуальною, і питання щодо міри запобіжного заходу вирішується відповідно до вимог КПК України, в тому числі ст.177 КПК України, де враховується обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, або суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, та враховуються інші обставини, передбачені ст.178 КПК України (тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки), а тому наявність в Державному реєстрі судових рішень інших процесуальних рішень не може бути єдиною підставою для зміни запобіжного заходу, відповідно до вимог КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

Посилання адвоката у клопотання на ознаки катування, або порушення права на справедливий суд є необґрунтованими, безпідставними та суд вважає, що це є особиста думка адвоката, яка грунтується суто на його суб`єктивних оціночних судженнях, без врахування всіх обставин справи, даних про особу обвинуваченої та усталеної практики Європейського суду з прав людини, де вказано, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, суд зазначає, що при вирішені питання запобіжного заходу судом враховується строки перебування обвинуваченої в умовах ізоляції, надається даним обставинам належна оцінка, з врахуванням всіх обставин справи, та ті дані, що будь-яких інших належних даних про погіршення стану здоров*я обвинуваченої або даних про неможливість перебування в умовах СІЗО суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для зміни запобіжного заходу за підстав, які наведені у клопотанні захисника, немає, а тому відмовляє у задоволенні клопотання адвоката про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відносно ОСОБА_4 , як необґрунтоване та безпідставне.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 5 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1