УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянув в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000321 апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 жовтня 2023 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнська Миколаївської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

-якою обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 грудня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Учасники судового провадження:

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 грудня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України є безпідставними та стороною обвинувачення належним чином не доведені.

Зазначає, що у зв`язку з тим, що запобіжний захід після 01.09.2023 року йому не був продовжений, він звернувся до лікарні в м. Южноукраїнськ, а потім лікувався в м. Первомайськ, усі довідки про те, що він перебував на лікуванні ним особисто було віднесено до канцелярії суду для долучення до кримінальної справи.

Також зазначає, що має численні захворювання, які неможливо лікувати в умовах слідчого ізолятора.

Вважає, що суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_7 відноситься до нього упереджено, що і привело до його незаконного арешту.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник ОСОБА_8 подала клопотання про те, що вона відмовляється представляти його інтереси в суді. Дане клопотання суд проігнорував та прийняв відповідне рішення щодо запобіжного заходу.

Також обвинувачений зазначає, що сумлінно виконував свій обов`язок та з`являвся на кожне судове засідання, а на ті засідання, які не з`явився, надав суду довідки про його перебування у лікарні.

Вважає, що докази щодо його причетності до вчинення кримінального правопорушення відсутні. Зауважує, що вину повністю визнав.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000321 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 жовтня 2023 року клопотання прокурора задоволено. Обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21 грудня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які послужили застосуванню до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000321 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд, пославшись на відомості що характеризують особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працює, обставини вчинення та тяжкість інкримінованого йому злочину, прийшов до висновку, що запобігти вказаним у клопотанні прокурора ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацію майна, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованих злочинах, обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Зважаючи на характер злочинних дій у яких обвинувачується ОСОБА_5 , який систематично вдавався до вчинення злочинних дій в сфері незаконного обігу наркотичних засобів з метою отримання незаконного прибутку, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу може переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризику переховування обвинуваченим від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_5 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу останньому на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, про що просить апелянт.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та положення п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд, постановляючи ухвалу про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано не визначив розмір застави.

Доводи обвинуваченого щодо стану його здоров`я, який унеможливлює його перебування під вартою, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 гл. 2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 р. № 1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст. ст. 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 р. № 239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 р. №1348/5/572.

Відповідно до п. 3 гл. 2 розділу X зазначеного Наказу, у слідчому ізоляторі здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Надання медичної допомоги особам, взятим під варту, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 р. №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах слідчого ізолятору (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво слідчого ізолятору забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини слідчого ізолятору закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини слідчого ізолятору закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Отже, лікування обвинуваченого, у разі наявності у нього захворювань, можливе в умовах слідчого ізолятора та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 жовтня 2023 року, якою обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: