Провадження №: 1-кп/752/1063/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження № 0000007, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.01.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мельникове Валківського району Харківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта загальна середня, який не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей та/або недієздатних/непрацездатних осіб, військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2022 Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", строк дії якого було продовжено у подальшому в установленому законодавством порядку відповідними Указами Президента України.

Відповідно до Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 № 69/2022 солдата ОСОБА_5 призвано на військову службу за мобілізацією, на особливий період, та на підставі припису і наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 66 від 22.04.2022 останнього зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_2 . З 23.04.2022 ОСОБА_5 переведено до військової частини НОМЕР_1 , призначено на посаду кулеметника 2 відділення 3 взводу 7-ї стрілецької роти вказаної військової частини.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом по мобілізації на особливий період, відповідно до вимог ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Так, ОСОБА_5 , у період запровадженого на території України воєнного стану, у порушення вимог ст. 17,65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України", ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без поважних причин, без дозволу відповідних командирів (начальників), 10.11.2022 о 08:00 самовільно залишив місце служби - розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалася по АДРЕСА_3 , після чого проводив час на власний розсуд.

Надалі, проаналізувавши помилковість і протиправність своїх дій та усвідомивши те, що вони становлять собою кримінальне правопорушення, ОСОБА_5 добровільно, з власної ініціативи 02.06.2023 прибув до військової частини та 06.06.2023 - до Державного бюро розслідувань, де заявив про себе.

Своїми умисними, протиправними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану (крім строкової служби).

При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його як особу. Сумнівів у добровільності позиції учасників провадження, яким роз`яснено визначені у КПК України обмеження щодо права оскарження судового рішення, не встановлено.

У ході допиту ОСОБА_5 надав довільні показання, а також відповіді на запитання прокурора, суду, за змістом яких повернувшись до м. Києва після отримання поранення у бою під м. Бахмут, його прооперували у госпіталі. Між цим отримав бойове розпорядження, проте до військової частини не прибув, вважаючи себе обмежено придатним. Написав рапорт на отримання відпуски, перебував у відпустці. Проте у нього відкрилася виразка шлунку, а лікарі радили оперативне втручання. Через відсутність місць у військовому шпиталі за порадою військових медиків звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому провели операцію по шлунково-кишківному тракту. Рішення військово-лікарської комісії про визнання його обмежено придатним було винесено 21.09.2023. З 10.11.2022 дійсно не прибував у військову частину, з`явився там для продовження служби лише 02.06.2023, де йому повідомили про направлення матеріалів щодо нього до правоохоронних органів. У цей час проживав з жінкою, яку вважає своєю дружино та з якою веде сумісне господарство у АДРЕСА_4 , заробляв на життя у службі таксі. 06.06.2023 прибув до Державного бюро розслідувань. Надалі щиро бажає продовжувати військову службу з урахуванням висновку військово-лікарської комісії, кається у вчиненому, свій вчинок оцінює негативно, відверто засуджує власну поведінку, яка не гідна військовослужбовця, особливо у важкі для країни часи, готовий до понесення покарання, просить його суворо не карати.

Під час розгляду справи та в ході допиту обвинувачений свідомо і добровільно підтвердив, що всі обставини, відображені в обвинувальному акті, відповідають дійсності.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні чіткі, послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Отже, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за вище встановлених обставин.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд враховує обставини, які пом`якшують покарання за ч. 1 ст. 66 КК України - з`явлення зі зізнанням та щире каяття ОСОБА_5 . Також приймається до уваги позиція прокурора і захисника, які вказували на можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, особа обвинуваченого, який приймав активну участь у відсічі збройної агресії ворожих військ, отримав бойове поранення, є наразі обмежено придатним до військової служби, виявив намір проходити військову службу і надалі, від виконання громадянського обов`язку із захисту цілісності і суверенітету країни не відмовляється, визнав винуватість, є раніше не судимим, на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, тобто є осудним, за місцем служби характеризується незадовільно.

Обставин, які обтяжують покарання за ст. 67 КК України в обвинувальному акті не вказано, судом не встановлено.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

При цьому суд знаходить можливість звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням у порядку ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків за п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. На думку суду виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства з огляду на наявність у нього стимулу до соціально-позитивного способу життя, прагнення до виправлення, наявність негативного життєвого досвіду, переосмислення своїх вчинків та зважаючи на оцінку, надану суду його особистості, яка наведена вище.

Обґрунтовуючи призначення покарання з можливістю звільнення від його відбування з установленням іспитового строку в порядку ст. 75 КК України, суд виходить з того, що відповідно до обвинувального акта, зокрема кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 , йому ставиться у провину лише самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, в умовах воєнного стану. Іншого, зокрема нез`явлення вчасно на службу, протягом певного періоду часу, обвинуваченому не інкримінувалося, а тому суд керується приписами ч. 1 ст. 337 КПК України та не вбачає підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни. На момент вчинення злочину законодавчих заборон на застосування приписів ст. 75 КПК України при призначенні покарання за ст. 407 КК України не було. Відповідні зміни до законодавства набули законної сили 27.01.2023.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Оскільки обмеження у застосуванні приписів ст. 75 КК України при призначенні покарання за злочин, кваліфікований за ст. 407 КК України, вчинений в умовах воєнного стану, суттєво погіршує становище особи, суд, призначаючи покарання у цьому кримінальному провадженні, керується нормами ч. 2 ст. 5 КК України, а тому суд застосовує приписи ст. 75 КК України у відповідній редакції кримінального закону, який не погіршує становище особи.

Призначаючи покарання, суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України та враховує при цьому, що метою покарання цього має стати перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Наявність речових доказів не установлена.

Процесуальні витрати для здійснення їх розподілу судом у кримінальному провадженні не заявлені.

На підставі, викладеного, керуючись ст. 349, 368-371, 373-374, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк, тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з приписами ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця реєстрації, проживання, перебування, місця роботи, у разі працевлаштування.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційноїскарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення за винятком підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України (щодо обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним).

Суддя ОСОБА_1