Справа №494/1425/19
Провадження №1-кп/523/362/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2023р. Колегія суддів Суворовського районного суду м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

судді - ОСОБА_2 ,

судді - ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні колегії суддів Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

В попередньому судовому засіданні відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за клопотанням сторони обвинувачення був продовжений запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Відповідно до ст.331 КПК України при судовому розгляді незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні, прокурором заявлено клопотання про продовження щодо ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, обґрунтовуючи клопотання тим, що обвинувачений скоїв особливе тяжке кримінальне правопорушення; неодноразово не з`являвся у судові засідання, у зв`язку із чим був оголошений в розшук, тому є підстави вважати, що ризики, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, не втратили своєї актуальності, більш м`які запобіжні заходи, на думку прокурора, не можуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого;

захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та просила змінити щодо її підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово на домашній арешт в нічний час доби, обґрунтовуючи клопотання тим, що судовий розгляд знаходиться на стадії дослідження письмових доказів, на повноту та всебічність яких обвинувачений вплинути не може, та не може впливати на покази свідків й потерпілих, крім того, ОСОБА_7 не має наміру не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, оскільки має постійне місце реєстрації та проживання, де проживає з матір`ю, двома сестрами та братом, за якими здійснює догляд, що в свою чергу свідчить про міцні соціальні зв`язки після зміни запобіжного заходу жодного разу не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки, а цілодобовий домашній арешт на думку захисника позбавляє її підзахисного можливості працювати і забезпечувати себе та свою родину засобами існування; обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію захисника.

Колегія суддів, вислухавши думку учасників судового засідання, прийшла до наступних висновків.

Під час судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.ст.177, 183 зазначеного Кодексу, цілодобовий арешт є запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що

жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст.ст. 2,9 наведеного Кодексу, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності і в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтями 22, 26 означеного Кодексу регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, та сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За ч.3 ст.194 вказаного Кодексу, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, але не доведе існування ризиків та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

В силу ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на право на свободу та особисту недоторканість.

За ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.

Разом із тим, за п.196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин, а за п.39 рішення у справі «Хайредінов проти України», існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект п.3 ст.5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк і тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання від вартою перестає бути обґрунтованим.

Отже, виходячи з наведених принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, вимог КПК України, Конвенції та практики ЄСПЛ, Колегією суддів при вирішенні питання щодо доцільності застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 приймається до уваги тривалість строку перебування останнього під вартою з вересня 2019 року по грудень 2019 року та з лютого 2022 року по даний час, наявність у нього місця реєстрації та постійного проживання на території України, сімейний стан, а саме проживаня з матір`ю, двома сестрами та братом, за якими здійснює догляд та недоведеність стороною обвинувачення існування відповідних ризиків і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, захисником ані розглядуваним клопотанням, ані під час його розгляду в судовому засіданні взагалі не доведено недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, а також актуальності існування в теперішній час ризиків, передбачених ст.177 КПК України (зокрема, переховування від органів досудового розслідування та-або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення), що у своїй сукупності унеможливлює задоволення клопотання сторони захисту у запропонованому вигляді.

Зважаючи на недоведеність стороною захисту доводів заперечення про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час відносно обвинуваченого

ОСОБА_7 , Колегією суддів при прийнятті відповідного рішення щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 враховуються наступні обставини, встановлені під час судового засідання та які випливають з матеріалів судового провадження, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою раніше несудимою, має місце постійного проживання та реєстрації, де проживає з матір`ю, двома сестрами та братом, за якими здійснює догляд, що в свою чергу свідчить про міцні соціальні зв`язки, з яких витікає взаємодопомога та повага один до одного, спростовуючи при цьому твердження захисника про відсутність у обвинуваченого можливості на пошуки роботи та засобів існування.

Згідно зі ст.ст. 179, 181 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.194 цього Кодексу, а домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Опріч наведене, оцінюючи наведений прокурором у відповідному клопотанні ризик можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, Колегія суддів виходить із неодноразово застосованої практики Європейського суду з прав людини, за якою попереднє засудження особи, відсутність місця проживання, роботи, родини, внаслідок чого зроблені припущення щодо вчинення нових злочинів або втечі від правосуддя, за відсутності яких-небудь більш переконливих підстав, які б виправдовували тривале тримання особи під вартою, не є ризиком утечі від правосуддя (п.64 рішення ЄСПЛ від 15.02.2005 року у справі «Сулаоя проти Естонії»).

Підсумовуючи викладене, Колегія суддів з дотриманням принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, права особи на свободу і особисту недоторканність, оцінивши в сукупності наведені законодавчі вимоги та практику ЄСПЛ, приймає до уваги встановлені під час судового розгляду особисті та інші характеризуючі особу обвинуваченого ОСОБА_7 дані, його особу та тривалість терміну перебування під вартою, у взаємозв`язку із тим, що захисником ані в судовому засіданні, ані розглядуваними клопотаннями актуальність існування в теперішній час ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів не доведені.

Наряду з наведеним, Колегією суддів зауважується на недоведеність стороною захисту під час розгляду клопотання відносно вказаної особи запропонованих обов`язків та приймається до уваги, що судовий розгляд ще не завершений, але незважаючи на тяжкість кримінального правопорушення у конкретному випадку і у контексті ч.ч.4, 5 ст.194 КПК України, доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, та крім того уявляється достатнім й обґрунтованим продовження до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу із задоволенням клопотання сторони обвинувачення.

Керуючись ст.ст.26, 177-178, 183, 314-315, 369-372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці - до 20.02.2024р. та заборонити йому залишати місце свого фактичного проживання - АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора, суду за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) без дозволу слідчого, прокурора або суду не відлучатися за межі Одеської області;

4) утримуватись від спілкування з потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3