Справа № 212/9292/23
У Х В А Л А

про запобіжний захід

30 листопада 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу кримінальне провадження за ч. 4 ст. 187 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001380 від 06.10.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченим під вартою, оскільки на теперішній час не зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такої міри запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_6 не заперечували проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували проти клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на менш суворий, вказуючи, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, перешкоджати розгляду справи, має житло та дружину.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, встановив наступне.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст.177 КПК України).

Обговорюючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, так згідно п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд розглядає можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мають стійких соціальних зв`язків у виді офіційного працевлаштування, що може свідчити про ризик переховування від суду з метою уникнення в подальшому кримінальної відповідальності.

Також, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть перешкоджати кримінальному провадженню, впливати на свідків та потерпілого, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Підстави, які свідчать про наявність даних ризиків необхідно вважати те, що обвинувачені в силу ст. 89 КК України не судимі, не працювали до затримання, а тому є всі підстави вважати, що можуть скоїти в подальшому корисливі кримінальні правопорушення з метою відшукування коштів для існування.

Перебування ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбу, наявність малолітньої дитини та родичів похилого віку, які проживають окремо, не може слугувати підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд вказує, що прокурором доведена наявність обвинувачення вчинення ними кримінального правопорушення за ознаками ч. 4 ст. 187 КК України, наявність достатніх даних, що існують ризики переховування підозрюваними від органів досудового слідства та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, впливу на свідків та потерпілого, та про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Згідно п. 4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція статті 187 ч.4 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, за який передбачене покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваних, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, з урахуванням осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, не працювали, не судимі в силу ст. 89 КК України, суд вважає необхідним продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь-яких належних та допустимих доводів на підтвердження неможливості подальшого перебування обвинувачених під вартою або на підтвердження наявності місця роботи, родини, утриманців чи місця постійного проживання, суду не надано.

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати і не зменшились, а продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є виправданим, оскільки наявний високий ступень ризику ухилення та переховування обвинувачених від суду, ризику впливу на свідків та потерпілого, можливого вчинення інших кримінальних правопорушень а тому суд вважає, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду даного кримінального провадження.

З урахуванням стадії судового розгляду кримінального провадження, суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на строк 60 днів.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчинені злочину із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тому суд не визначає розмір застави.

Керуючись ст.ст.177, 181, 331, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання обвинувачених під вартою.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 28 січня 2024 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту проголошення, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення. Особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1