КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/452/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 квітня 2023 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Молодіжне Долинського району Кіровоградської області, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, не одруженого, безробітного, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 20.08.1994 року вироком Долинського районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 81 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 46-1 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 28.02.1995 року вироком Долинського районного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 89, ч. 3 ст. 81, ст. 42, ч. 3 ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

- 16.03.2007 року вироком Долинського районного суду Кіровоградської області за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять років; 10.02.2016 року звільнений за відбуттям строку покарання згідно з ч. 5 ст. 72 КК України;

- 01.03.2018 року вироком Долинського районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки,

визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, за п. 13) ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років.

Ухвалено стягнути на користь держави процесуальні витрати у розмірі 24 094 гривні 96 копійок на залучення експертів.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнаний винуватим і засуджений за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану та за вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Кримінальні правопорушення вчинені при наступних обставинах.

ОСОБА_11 , 24 квітня 2022 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, у період режиму воєнного стану на території України, запровадженого відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022, прийшов до своєї знайомої ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи у вказаному будинку, ОСОБА_11 побачив як ОСОБА_12 в одній з кімнат будинку заховала грошові кошти і у нього виник намір на таємне викрадення цих грошових коштів.

Скориставшись тією обставиною, що ОСОБА_12 його не помічає та відсутністю сторонніх осіб, ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих спонукань, маючи раптово виниклий умисел, спрямований на викрадення грошових коштів, шляхом вільного доступу таємно, викрав грошові кошти в сумі 3 305 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_12 , майнової шкоди на вказану суму.

Викраденими грошовими коштами ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд, які в подальшому були виявлені та вилучені працівниками поліції.

Крім цього, ОСОБА_11 , 24 квітня 2022 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, прийшов до своєї знайомої ОСОБА_12 , 1939 року народження, за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла сварка, під час якої у ОСОБА_6 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , знаходячись в приміщенні однієї із кімнат вказаного домоволодіння, де, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, реалізуючи вказаний злочинний умисел та бажаючи настання злочинного результату у вигляді смерті ОСОБА_12 , за допомогою кухонного ножа наніс удар в область життєво-важливого органу грудної клітки.

Від отриманих тілесних ушкоджень, потерпіла ОСОБА_12 , померла на місці.

Згідно із висновком експерта № 64 від 10.06.2022 року причиною смерті ОСОБА_12 є гостра кровотеча, колото-різане поранення грудної клітини з пораненням дуги аорти, що супроводжувалось гострою крововтратою. Тілесні ушкодження, виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_12 , відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_11 , просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, призначити більш м`яке покарання.

Вказує, що обвинувачений не погоджується із вироком суду стосовно нього, вважаючи його занадто суворим.

Просить врахувати такі обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому як: щире каяття, повне визнання винуватості, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Під час проведення досудового розслідування та у подальшому обвинувачений багаторазово пожалкував про вчинене, виявляв щиросердне розкаяння.

У кримінальному провадженні не встановлені обставини, що обтяжують покарання.

ОСОБА_11 на обліку лікаря-нарколога не перебуває, має психічні розлади; також, за висновками експерта, має тілесні ушкодження, що могли утворитись за обставин, вказаних обвинуваченим, під час суперечки із потерпілою, внаслідок її агресивної поведінки; обвинувачений, маючи психічні розлади, не зміг справитись із емоціями та наніс потерпілій тілесні ушкодження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах адвоката ОСОБА_8 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката, просили вирок суду змінити в частині призначення покарання, пом`якшивши призначене покарання, думку прокурора, думку потерпілої, які заперечили задоволення апеляційної скарги адвоката, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, п. 13) ч. 2 ст. 115 КК України, у повному обсязі доведена доказами у кримінальному провадженні.

Оскільки доведеність винуватості обвинуваченого та кваліфікація його дій не оскаржується в апеляційному порядку, колегія суддів не надає оцінки вказаним обставинам, вважаючи ОСОБА_10 обґрунтовано визнаним винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану та умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, а дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 185, п. 13) ч. 2 ст. 115 КК України правильно кваліфікованими.

Стороною захисту оскаржено правильність призначення покарання судом першої інстанції, оскільки сторона захисту вважає призначене судом покарання занадто суворим, а також можливим призначення менш суворого покарання, із належним урахуванням обставин, передбачених ст. ст. 65-67 КК України.

Згідно ізч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах «Souring v. UK», «Shvydka v. Ukraine», «Tammer v. Estonia», - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський Суд з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» та «Фрізен проти Росії» зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» Європейський Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_14 покарання, судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.

Враховано тяжкість вчинених ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, що є умисними, тяжким корисливим злочином та особливо тяжким злочином внаслідок якого настали невідворотні, непоправні наслідки у вигляді смерті людини.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, - не встановлені.

Обставинами, які пом`якшують покарання, судом першої інстанції визнані - визнання вини обвинуваченим, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, зважується на те, що як особа обвинувачений ОСОБА_11 характеризований негативно проживає разом із братом, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, на поведінку обвинуваченого надходять скарги від сусідів з приводу голосного поводження компаній, що збираються у обвинуваченого та вживають алкогольні напої; обвинувачений без утриманців, безробітний, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

За повідомленням КНП «Долинська центральна лікарня Долинської міської ради» ОСОБА_11 перебуває на «Д» обліку лікаря-психіатра з 2019 року із діагнозом F20.0 (класифікатор параноїдна шизофренія).

Згідно із висновком судово-психіатричного експерта № 116 від 29.04.2022: медичною картою КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» встановлено, що ОСОБА_11 з 1990 року має діагноз олігофренія у ступені легкої дебільності, у 1991 році встановлено діагноз легкої розумової відсталості, під час відбування покарання за вбивство проходив лікування у Вольнянській психіатричній лікарні закритого типу Запорізької області, у 2019-2020 роках проходив лікування у КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР», встановлено діагноз параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу. Потребує проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи у спеціалізованому закладі (аркуші 127-130 том 2).

У відповідності до висновку судово-психіатричного експерта № 226 від 02.08.2022: ОСОБА_11 у минулому неодноразово засуджений, у 2006 році за вчинення вбивства, проходив амбулаторні судово-психіатричні експертизи, визнаний осудним, у 2019-2020 роках звертався до психіатра самостійно, госпіталізувався за власної ініціативи, оскільки, не маючи місця проживання, вважав, що буде проживати у лікарні, під час проходження лікування виявляв транзиторні психотичні стани з легкими когнітивними порушеннями; у подальшому до лікарів-психіатрів не звертався. За висновком експерта ОСОБА_11 страждав і страждає легкою розумовою відсталістю (класифікатор F70.0), ступінь розумового недорозвинення не позбавляє ОСОБА_10 можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, осудний (аркуші 140-142 том 2).

Обвинувачений багаторазово судимий, в тому числі за вчинення тяжких та особливо тяжкого злочинів, зокрема й за вчинення умисного вбивства.

Вказане надає підстав стверджувати, що обвинувачений ОСОБА_11 схильний до протиправної поведінки, вчинення злочинів, не бажає стати на шлях виправлення та соціюватись у суспільстві, враховуючи судимості за тяжкий та особливо тяжкий злочини (в тому числі вбивство) становить небезпеку для суспільства і окремих осіб, оскільки із високою вірогідністю знову посягне на охоронювані законом права, вчинить нове кримінальне правопорушення.

Наведені обставини достатньо враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_14 покарання, і суд прийшов до обґрунтованого та правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах санкцій частин статей обвинувачення. Остаточне покарання обвинуваченому визначене за сукупністю кримінальних правопорушень.

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції призначене достатнє та необхідне покарання для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України при призначенні ОСОБА_14 покарання не віднайдено.

Визначена міра покарання, на переконання колегії суддів, відповідає таким принципам призначення покарання, про які йшлося вище, справедливість як основна засада права, індивідуалізація покарання призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи.

Доводи апеляційної скарги про те, що підлягають врахуванню такі обставини, які пом`якшують покарання, як визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, - безпідставні, оскільки наведені обставини належно враховані судом при призначенні ОСОБА_14 покарання, що слідує із оскаржуваного вироку суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_11 має психічні розлади, за висновками експерта, має тілесні ушкодження, що могли утворитись під час суперечки із потерпілою, внаслідок її агресивної поведінки, й обвинувачений, маючи психічні розлади, не зміг справитись із емоціями та наніс потерпілій тілесні ушкодження оцінюються критично.

Як зазначалось вище, проведено судово-психіатричні експертизи ОСОБА_6 , за висновками експертів обвинувачений, не зважаючи на встановлені психіатричні діагнози, осудний, може керувати своїми діями, емоціями та поведінкою.

Дійсно, як визначає висновок експерта № 47 від 27.04.2022, висновок експерта № 53 від 28.04.2022, на тілі ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя та спини, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, могли виникнути при обставинах, викладених у протоколі слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 від 27.04.2022.

Разом із тим, слід враховувати, що навіть у разі агресивної поведінки потерпілої та спричинення нею саден на обличчі обвинуваченого, таку обставину, враховуючи вік обвинуваченого та вік потерпілої, яка є жінкою похилого віку, 1939 року народження, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень обвинуваченого, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої, факт спричинення їй обвинуваченим ножем удару у життєво важливий орган, що призвів до смерті потерпілої, - вочевидь не може бути враховано як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, а тим більше виправдовує його дії чи зменшує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Будь-яка віктимна поведінка потерпілої особи (пасивна чи агресивна) не надає можливості та права вдаватись до об`єктивно і очевидно протизаконних дій щодо такої особи, які позбавляють її життя.

Отже, обставини, на які вказує сторона захисту в апеляційній скарзі, судом оцінені й враховані.

Доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів залишає оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін як законний та обґрунтований.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4