Справа № 396/1200/23
Провадження № 1-кп/392/212/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , захисника адвоката ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , секретаря судового засідання ОСОБА_5 , провівши в залі суду відкрите судове засідання у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000248 від 10 квітня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду від 6 липня 2023 року було направлено для розгляду до Маловисківського районного суду Кіровоградської області матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000248 від 10 квітня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України.

Підставою для направлення вказаного кримінального провадження до Маловисківського районного суду Кіровоградської області була неможливість утворити склад для розгляду кримінального провадження, при цьому строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 12 січня 2023 року.

Ухвалою суду від 10 липня 2023 року призначено до судового розгляду кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000248 від 10 квітня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України та продовжено обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 07 вересня 2023 року включно.

14 листопада 2023 року ухвалою суду клопотання прокурора ОСОБА_2 про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят днів), тобто до 12 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави, та утримувати в Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор».

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування доводів клопотання прокурором зазначається, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які передбачені пунктами 1 (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), 3 (незаконного впливу на потерпілих та свідків), 4 (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином), 5 (вчиняти інші кримінальні правопорушення) частини 1 статті 177 КПК України, які продовжують існувати на час розгляду кримінального провадження в суді та, які не відпали на даний час, а саме:

- у випадку доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути застосована до нього у разі доведеності його вини, він може переховуватись від суду;

- обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу, свідків оскільки потерпіла являється особою похилою віку, а свідки проживають в м. Новоукраїнка, та обвинуваченому достеменно відомо їх адреси та вони прямо вказують на ОСОБА_4 , як на особу яка вчиняла інкриміноване йому діяння;

- оскільки обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, тому існує ризик вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На переконання прокурора, для запобігання ризикам переховування ОСОБА_4 від суду, незаконного випливу на свідків, продовження злочинної діяльності чи вчинення інших злочинів, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам передбачених статтею 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого, думку якого підтримав сам обвинувачений, заперечували проти задоволення клопотання прокурора, вказавши, що ризики на які посилається прокурор та для запобігання яким необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, у зв`язку із чим до обвинуваченого необхідно застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд при вирішенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою виходить з наступного.

В провадженні Маловисківського районного суду Кіровоградської області на стадії підготовчого судового засідання знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів передбачених частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України(у заподіяні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого).

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят днів), тобто до 12 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави, та утримувати в Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор».

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження не може бути завершений до 12 січня 2024 року.

Погоджена дата наступного судового засідання - 23 січня 2024 року 14 год. 00 хв.

Санкція частини 2 статті 121 КК України передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 10 (десяти) років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Стаття 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважує на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Приписами частини 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до частини 1 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно положень частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог пункту 5 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Суд, вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , враховує вимоги пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (стаття 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення особи. З цього правила випливають два природних наслідки, що обов`язок доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення.

Запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Також, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Суд вважає, що на даний час залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 опинившись на волі до завершення судового розгляду кримінального провадження, зможе ухилитися від суду та продовжити злочинну діяльність.

Доводи сторони захисту на користь обвинуваченого, зокрема про те, що обвинувачений не має наміру ухилятися від суду та не буде чинити жодних перешкод у кримінальному провадженні, у даному випадку не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпеченні виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобіганні встановлених процесуальних ризиків, а тому у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити.

Згідно приписів частини 3 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який вчинено із застосуванням насильства, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись статями 177, 183, 193, 194, 331, 369, 372, 395 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_2 про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят днів), тобто до 09 лютого 2024 року включно, без визначення розміру застави, та утримувати в Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор».

Оголосити перерву в судовому засіданні до 14 год. 00 хв. 23 січня 2024 року.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а ОСОБА_4 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1