КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11.02.2024 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0001590 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11.02.2024 року включно.

Також цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_5 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при розгляді клопотання прокурора про продовження тримання під вартою ОСОБА_6 судом не дотримано положень ст.ст. 2, 7, 184, 331 КПК України та не враховано правові висновки ЄСПЛ.

Також зазначає, що прокурором не виконано вимоги ч.2 ст. 184 КПК України та не надано жодних доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а існування лише ймовірності ухилення обвинуваченого від відповідальності недостатньо для обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, на підтвердження наявності у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків стороною захисту надано суду копію його трудової книжки, характеристики з місця проживання та роботи, а також докази наявності осіб на утриманні обвинуваченого.

Відповідно до положень ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу - захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 не подавали клопотання про розгляд даної апеляційної скарги за участю сторін, а від інших учасників кримінального провадження також не надходило таке клопотання, апеляційний суд, відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі останніх.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження №1-кп/752/2133/23 (справа №752/20462/23) за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скаргизахисника, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 13.12.2023 року під час розгляду кримінального провадження №0001590, у якому ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 КПК України, які на даний час не зменшились та продовжують існувати.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, посилаючись на ризики та обставини, визначені ст.ст. 177-178 КПК України, зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а оскільки захисником не надано доказів, що інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд обґрунтовано зазначив про відсутність підстав для зміни ОСОБА_6 існуючого запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а існування лише ймовірності ухилення обвинуваченого від відповідальності недостатньо для обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою доведено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою і судом першої інстанції встановлена об`єктивна наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а посилання апелянта на наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, не може слугувати безумовною підставою для зміни йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та застосування до ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11.02.2024 року включно - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3