Провадження № 1-кп/204/1809/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

за участю захисника: ОСОБА_4 ,

за участю обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань того ж суду кримінальне провадження № 0000366, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 01.11.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чечельник Вінницької області, не одруженого, маючого середньо-спеціальну освіту, військовослужбовець військової служби за контрактом стрілеаць-санітар 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, раніше не судимого, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2022 року військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації та інші підконтрольні їм військові формування, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2021 року № 350 солдата ОСОБА_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 08.12.2021 № 293-РС на посаду старшого стрільця 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Разом з цим, станом на 22 червня 2022 року підрозділ військової частини НОМЕР_1 дислокувався поблизу АДРЕСА_2 .

У відповідності до ст. ст. 17, 65 Конституції України ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді старшого стрільця 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 22 червня 2022 року, тобто в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби без поважних причин та з мотивів небажання тимчасово переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, вчинив самовільне залишення підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що на той час дислокувався в районі АДРЕСА_2 , а вільний час використовував на власний розсуд перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, до моменту самостійного прибуття 18 липня 2022 року до підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що на той час дислокувався в АДРЕСА_2 .

Дії старшого солдата ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах воєнного стану.

В підготовчому судовому засіданні 15.11.2023 року між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за № 0000366від 01.11.2023 року та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості, що містить повне формулювання обвинувачення, його правову кваліфікацію за ч.5 ст. 407 КК України, де вказано, що обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні, під час досудового розслідування і судового розгляду щиро розкаявся, активно сприяв у проведенні кримінального провадження.

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначивши основне покарання, нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 58 КК України застосувати до ОСОБА_5 покарання у вигляді 2 (двох)років службового обмеження з відрахуванням з суми грошового забезпечення засудженого ОСОБА_5 в дохід держави 20 % (двадцять) відсотків, замість покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Із видом та мірою покарання згоден.

Сторони погоджуються на призначення такого покарання, розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Розглянувши в судовому засіданні угоду про визнання винуватості укладену 15 листопада 2023 року між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за № 0000366від 01.11.2023 року та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , вислухавши з приводу цього пояснення сторін про затвердження угоди, перевіривши укладену угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам діючого кримінального процесуального законодавства, роз`яснивши сторонам наслідки її затвердження, суд приходить до переконання, що угода про визнання винуватості ОСОБА_5 може бути затверджена та обвинуваченому призначене узгоджене покарання.

Відповідно до положень п. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої тяжкості, злочинів середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, зазначені у ст. 470 КПК України, а саме ступінь сприяння ОСОБА_5 у проведенні кримінального провадження щодо нього, характер і тяжкість обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, просив затвердити вказану угоду, призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник ОСОБА_4 , вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, в судовому засіданні просив затвердити вказану угоду та призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Як вбачається з пояснень обвинуваченого та міркувань прокурора, захисника в суді, змісту угоди про визнання винуватості, вона укладена на добровільних засадах, ця угода не суперечить вимогам КПК України та інтересам суспільства, не порушує прав, свобод та інтересів сторін або інших осіб, відсутні відомості, що вона укладена через застосування насильства, примусу, погроз; у матеріалах провадження зафіксовані фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, що дають об`єктивні підстави для визнання обвинуваченим винуватості у його скоєнні.

Таким чином, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для затвердження угоди між прокурором та обвинуваченим, за участі захисника, про визнання винуватості та призначення узгодженого між ними покарання за вчинені кримінального правопорушення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 475 КПК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, який позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, учасник бойових діях, а також наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, з`явлення з зізнанням та активне сприяння у розкритті злочину, у тому числі зобов`язання співпрацювати зі стороною обвинувачення та викривати протиправну діяльність інших осіб, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, те що обвинувачений під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря нарколога та лікаря - психіатра не перебуває, суд доходить висновку, що ОСОБА_5 слід призначити міру покарання, узгоджену сторонами при укладанні угоди про визнання винуватості.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не обирався.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 110, 369, 371-374, 468-476 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 15 листопада 2023 року між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за № 0000366від 01.11.2023 року та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому основне покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України призначене ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки замінити на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням у доход держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення засудженого.

Запобіжний захід не обирався.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

У разі невиконання затвердженої судом угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України, копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її після подачі до суду відповідної заяви.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, обвинуваченим, його захисником, з підстав, передбачених п.1 ч.4 ст. 394 КПК України, а прокурором виключно з підстав, передбачених п.2 ч.4 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1