Справа № 740/7350/23
Провадження № 1-кп/740/129/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

- прокурор ОСОБА_3 ,

- обвинувачений ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,

установив:

У Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області перебуває на розгляді вищевказане кримінальне провадження. Судовий розгляд призначено на 30.01.2024, 14-30 год.

У судовому засіданні прокурор подав письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, посилаючись на те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, раніше відбував покарання, пов`язані з позбавленням волі за вчинення злочинів проти власності; незаконно впливати на потерпілих або свідків з метою зміни їх показань; вчинити інше кримінальне правопорушення, так як раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Обвинувачений не заперечував проти клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою. При цьому вказане клопотання вважав за можливе розглянути без участі захисника.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 22 КПК України к римінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 26 КПК України с торони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 - 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом (пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

З урахуванням змісту клопотання та позиції обвинуваченого, суд вважає за можливе задовольнити клопотання прокурора, оскільки доведено існування ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі домашній арешт не зможе запобігти указаним ризикам. Підстав для зміни запобіжного заходу суд на цей час не вбачає.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 314 - 317, 371, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів до 29 березня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1