Справа №591/1587/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/37/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

23 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/1587/23 за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 06.07.2023 щодо накладення арешту на майно,

установила:

В поданій апеляційній скарзі представник володільця майна ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки клопотання про арешт майна подано поза межами встановленого законом строку, слідчий свідомо приховав факт оскарження рішення суду щодо порушення службовими особами ТОВ «Брент Ойл-95» вимог з охорони праці, яке також розслідується в межах цього кримінального провадження. Підстави для арешту грошових коштів відсутні, вилучений ноутбук ОСОБА_8 не належить і на нього не може бути накладений арешт, вилучені у ОСОБА_8 документи ніякого відношення до злочинів, що розслідуються, не мають.

04.07.2023 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про арешт майна погодженим із прокурором Сумської обласної прокуратури, звернувся слідчий ОВС СУ ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що у кримінальному провадженні № 0000137 від 01.09.2022 здійснюється досудове розслідування за ч. 1 ст. 272, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204, ч. 3 ст. 382, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 382, ч. 2 ст. 209 КК, за фактом здійснення службовими особами ТОВ «Брент Ойл-95», ТОВ «Брент Ойл-98», ТОВ «Фенікс Ойл Енерджі» і TOB «МК Карат-95» без відповідних дозволів експлуатацію устаткування підвищеної небезпеки та проводять роботи підвищеної небезпеки на АЗС на території Сумської області, чим створюють загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків, здійснюють незаконне зберігання і збут пального на вказаних автозаправних станціях, умисно не виконують рішення суду та здійснюють легалізацію доходів, одержаних злочинним шляхом.

28.06.2023 слідчим суддею Зарічного районного суду м. Суми наданий дозвіл на проведення обшуку квартири за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а 30.06.2023 проведений обшук, в ході якого виявлені та вилучені: накопичувач із написом ТН1344; блокнот синього кольору із записами; блокнот із записами; ноутбук MacBookAir model А1932; ноутбук Samsung MD 355Е5Х, s/n HW1H98FCAC0WMVN разом із зарядним пристроєм; грошові кошти долари США купюрами: 3 по 1 долару, 1 по 5 доларів, 5 купюр по 50 доларів, 55 купюр по 100 доларів; договір від 10.11.2021 з додатками на 6 арк., акти обнуління щодо різних АЗС кожен на 1 аркуші: 22.08.2021, 02.09.2021, 14.10.2021, 08.10.2021, 04.09.2021; акт приймання-передачі матеріальних цінностей АЗС кожен на 1 арк. та кожен від 14.11.2021.

Зважаючи, що вилучені в ході обшуку речі є речовими доказами в кримінальному провадженні, то слідчий просив накласти на них арешт.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 06.07.2023 клопотання слідчого задоволене і на вилучене в ході обшуку майно накладений арешт.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора, володільця майна та його представника надійшли письмові заяви про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд кримінального провадження у відсутності сторін, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч. 2 вказаної статті арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого: 1) збереження речових доказів.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК регламентовано, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Відповідно п. 1-2, 5-6 ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

Розглянувши клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшла цілком обґрунтованого висновку, що арешт повинен бути накладений на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, що в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам кримінального процесуального закону та належним чином вмотивовано, оскільки при вирішенні зазначеного вище питання дотримані вимоги ст. 170-173 КПК, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме наявність правової підстави для арешту цього майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні тощо.

Так, слідчими СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 01.09.2022 за № 0000137 за ч. 1 ст. 272, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204, ч. 3 ст. 382, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 382, ч. 2 ст. 209 КК, за фактом здійснення службовими особами ТОВ «Брент Ойл-95», ТОВ «Брент Ойл-98», ТОВ «Фенікс Ойл Енерджі» і TOB «МК Карат-95» без відповідних дозволів експлуатацію устаткування підвищеної небезпеки та проводять роботи підвищеної небезпеки на АЗС на території Сумської області, чим створюють загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків, здійснюють незаконне зберігання і збут пального на вказаних автозаправних станціях, умисно не виконують рішення суду та здійснюють легалізацію доходів, одержаних злочинним шляхом.

30.06.2023 на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28.06.2023 за місцем ОСОБА_8 проведений обшук, в ході якого виявлені та вилучені: накопичувач із написом ТН1344; блокнот синього кольору із записами; блокнот із записами; ноутбук MacBookAir model А1932; ноутбук Samsung MD 355Е5Х, s/n HW1H98FCAC0WMVN разом із зарядним пристроєм; грошові кошти долари США купюрами: 3 по 1 долару, 1 по 5 доларів, 5 купюр по 50 доларів, 55 купюр по 100 доларів; договір від 10.11.2021 з додатками на 6 арк., акти обнуління щодо різних АЗС кожен на 1 аркуші: 22.08.2021, 02.09.2021, 14.10.2021, 08.10.2021, 04.09.2021; акт приймання-передачі матеріальних цінностей АЗС кожен на 1 арк. та кожен від 14.11.2021.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає достатніми підстави для арешту зазначеного майна, оскільки використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні є можливим, так як це майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і сталу прецедентну практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави в право володіння майном є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції, а також є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами певних фізичних осіб, які так чи інакше страждають від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованих осіб, ніж арешт майна, неможливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Що стосується викладених в апеляційній скарзі доводів про відсутність підстав для арешту вилучених в ході обшуку грошових коштів, то колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки встановлені слідчим фактичні обставини кримінальних правопорушень, які розслідуються у межах кримінального провадження містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що дані грошові кошти можуть мати незаконне походження, враховуючи, зокрема матеріали НСРД, які додані слідчим до клопотання.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апеляційної скарги про те, що вилучений ноутбук Samsung не належить ОСОБА_8 , оскільки у випадку передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, згідно якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, враховуючи абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК, згідно якого арешт на комп`ютерні системи чи їх частини може бути накладений лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 2 цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту, колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розслідування інформація, яка ймовірно міститься на вилученому ноутбуці, може мати значення для досудового розслідування у даному провадженні.

Отже, вказане майно в повній мірі відповідає ознакам речового доказу, а відтак наявна правова підстава, передбачена ч. 3 ст. 170 КПК для його арешту.

Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду і доводи представника володільця майна щодо порушення встановлених процесуальним законом строків звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, враховуючи, що обшук та вилучення майна у ОСОБА_8 був проведений 30.06.2023, а з клопотанням про арешт майна слідчий звернувся 01.07.2023, що підтверджується лицьовою стороною поштового відправлення, тобто в межах строку, встановленого ст. 171 КПК.

У сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на зазначене у клопотанні слідчого майно, діяла у спосіб та в межах законодавства, арешт застосувала на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

Необхідно зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації дій особи, на майно якої накладено арешт, переваги одних доказів над іншими тощо.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення ймовірною, вірогідною та достатньою певною мірою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник володільця майна не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, та підлягають перевірці під час досудового розслідування.

Таким чином, арешт на майно у даному кримінальному провадженні накладений за наявності для цього правових підстав та відповідає вимогам КПК, а матеріали провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим, пропорційним та необхідним, тому рішення слідчої судді є законним, обґрунтованими і належним чином умотивованим, внаслідок чого ухвала про арешт майна підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми 06.07.2023 щодо накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000137 від 01.09.2022 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4