Житомирський апеляційний суд
Справа №286/4380/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 21.10.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою застосовано запобіжний захід - тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може перевищувати 60 днів, обчислюється з моменту затримання 21 жовтня 2023 року о 01 годині 35 хвилин і закінчується 19 грудня 2023 року о 23 годині 59 хвилин.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому, зазначає, що висунута підозра не є обґрунтованою, доказів причетності ОСОБА_8 до інкримінованих дій підозрюваному органом досудового розслідування не встановленою. Зазначає, що судом не взято до уваги, те що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має незадовільний стан здоров`я, є особою з інвалідністю третьої групи, захворювання пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС, є постраждалим від аварії на ЧАЕС 1 категорії, характеризується позитивно. Вважає, що жодний ризик передбачений ст.177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений. Звертає увагу, що підозрюваному ОСОБА_8 не має сенсу переховуватись від органів слідства та суду так як, після скоєння правопорушення він не переховувався від правоохоронних органів. Вважає, що до підозрюваного цілком можливим було б застосувати домашній арешт, не порушуючи норми КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , та підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, застосовуючи запобіжній захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 не в повній мірі дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Овруцького ВП Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000419 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Як вбачається з клопотання слідчого та ухвали слідчого судді, необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного мотивована тяжкістю кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , а також наявністю доведених слідчим та прокурором ризиків, передбачених нормами ст.177 КПК України та неможливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам зазначених в клопотанні.

Проте з такими висновками не може погодитись колегія суддів.

З положень ст.184 КПК України випливає, що клопотання про застосування запобіжного заходу повинно містити посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З клопотання слідчого та ухвали слідчого судді вбачається, що метою застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту є запобігання спробам останнього переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також перешкоджати провадженню будь-яким іншим чином.

Разом з тим, потерпілими ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 надіслані заяви в яких останні зазначили, що підозрюваний ОСОБА_8 в повному обсязі відшкодував їм шкоду завдану кримінальним правопорушенням, будь-яких претензій морального чи матеріального характеру до підозрюваного не мають та в подальшому мати не будуть.

Твердження ж суду про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не є достатніми для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення Європейського суду з прав людини від 23.02.2012 року у справі «Клішин проти України», № 30671/04).

Крім того, слідчим суддею не в повній мірі було враховано, особу підозрюваного ОСОБА_8 , який є раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має незадовільний стан здоров`я, є особою з інвалідністю третьої групи, захворювання пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС, є постраждалим від аварії на ЧАЕС 1 категорії, характеризується позитивно.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

У відповідності ж до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.176 КПК України є домашній арешт.

Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Колегія суддів приймає до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, характер протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , дані, які характеризують особу останнього, його спосіб життя, сімейний стан, соціальні зв`язки, добровільне відшкодування потерпілим шкоди, що підтверджується відповідними заявами, та приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий, прокурор та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Сам по собі факт наявності підозри у вчинені кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, не свідчить, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 є недостатніми для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України, та неефективність запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність домашнього арешту прокурор разом зі слідчим не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді, щодо зміни запобіжного заходу на більш тяжкий.

Таким чином, колегія суддів вважає, що цілодобовий домашній арешт стане надійною запорукою дотримання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а покладення на нього додаткових обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, забезпечить дотримання вимог ст.2 та ч.2 ст.28 КПК України, щодо проведення досудового розслідування у розумні строки.

Разом з тим колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги адвоката про те, що підозра є необґрунтованою, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає, що сукупність доказів, які були долучені до клопотання слідчого, на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_8 , і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено в даному випадку неефективності застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 21.10.2023, якою застосовано відносно до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, з строком дії ухвали до 19 грудня 2023 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- здати на зберігання органу досудового розслідування свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обраного запобіжного заходу та обов`язків до 19.12.2023, включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: