Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/271/24
номер провадження 1-кс/695/99/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського

міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача СД Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000054 від 20.01.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач СД Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 звернувся до суду з погодженим прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_4 клопотанням у кримінальному провадженні №0000054 від 20.01.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України про арешт майна.

Клопотання обґрунтоване тим, що 19.01.2024 року до Золотоніського РВП надійшло повідомлення від працівника поліції ОСОБА_5 про те, що в адміністративних межах с. Кедина Гора, Золотоніського району Черкаської області, на березі річки Дніпро було виявлено двох невідомих осіб, які за допомогою месинових сіток здійснювали незаконний вилов риби.

У подальшому 19 січня 2024 року о 23 год. 45 хв. у ході огляду місця події було вилучено рибу виду: лящ - 3 шт., плітка - 2 шт., судак 2 шт., карась - 1 шт., а також месинову сітку довжиною 60 метрів, вічком 80x80мм.

У ході досудового розслідування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що 19.01.2024 року він зателефонував до свого товариша ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за номером телефону НОМЕР_1 , та попросив його, щоб останній показав місце, де можливо поставити месинову сітку. В подальшому ОСОБА_7 погодився та близько 15 години вони вирушили на ріку Дніпро, при цьому ОСОБА_6 взяв свою месинову сітку довжиною 60 м, вічком 80х80мм. Рухаючись по льоду в адміністративних межах с. Кедина Гора, в районі «Алтаївського острову» річка «Мамай», вони хотіли завести сітку під лід, але через тонкий лід їм цього не вдалося зробити. Рухаючись до берега, обходячи тонкий лід на одному з островів, вони помітили мішок, відкривши його, вони виявили там рибу, яку вирішили забрати. Дійшовши до Липівського орнітологічного замовника, виходячи на берег, їх зупинили працівники поліції, яким вони відразу повідомили, що риба їм не належить, так як її знайшли, а сітка належить ОСОБА_6 .

У клопотанні дізнавач просить: 1) накласти арешт на набуту в результаті вчинення кримінального проступку рибу виду: лящ - 3 шт., плітка - 2 шт., судак 2 шт., карась - 1 шт., а також месинову сітку довжиною 60 метрів, вічком 80x80мм, які було вилучено під час огляду місця події 19.01.2024 року в період часу з 23 год. 45 хв. по 00 год. 35 хв., в адміністративній межі с. Кедина Гора, Золотоніського району Черкаської області та надати розпорядження про можливість вилучення їх до Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області за адресою: Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Січова, 3; 2)Дозволити реалізацію вилученої риби.

У судове засідання дізнавач не з`явився, але скерував заяву про розгляд справи без його участі.

Власник майна ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про проведення судового засідання в його відсутність, вказавши в ній, що проти арешту майна не заперечує.

Ознайомившись з клопотанням про арешт майна та доданими до нього матеріалами, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ч.ч.1,4 ст.40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання. Дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача.

Статтею 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст.170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що 20.01.2024 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження №0000054 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 19.01.2024 в період часу з 23 год. 45 хв. по 00 год. 35 хв., було проведено огляд місця події, в ході якого виявлено та вилучено: рибу виду: лящ - 3 шт., плітка - 2 шт., судак 2 шт., карась - 1 шт., а також месинову сітку довжиною 60 метрів, вічком 80x80мм.

Відповідно до постанови дізнавача СД Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області від 22.01.2024 вилучені вище предмети визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 100 КПК України реалізація речових доказів у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, здійснюється за клопотанням слідчого або прокурора до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, яке розглядається згідно зі ст. ст. 171-173 КПК України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінальному процесуальному кодексі України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження (п.28 Порядку).

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а не накладення арешту на тимчасово вилучене майно може призвести до його зникнення, пошкодження, знищення, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання підлягає задоволенню, а захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та дозволу на його реалізацію підлягає застосуванню.

Згідно з ч.2 ст.100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відтак, нормами КПК України не передбачено повноважень слідчого судді визначати місце зберігання речових доказів, на які накладено арешт. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Слідчий суддя звертає увагу, що положеннями КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19.11.2012 № 1104, не передбачено, що під час досудового розслідування місце зберігання речового доказу визначається рішенням слідчого судді, більше того, саме на сторону кримінального провадження, якій надані речові докази, покладено під час досудового розслідування обов`язок організувати належне збереження таких речових доказів та забезпечити їх схоронність, тому слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання в цій частині.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

У рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000054 від 20.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України:

- накласти арешт на рибу виду: лящ - 3 шт., плітка - 2 шт., судак 2 шт., карась - 1 шт., месинову сітку довжиною 60 метрів, вічком 80x80мм, які було вилучено під час огляду місця події 19.01.2024 року в період часу з 23 год. 45 хв. по 00 год. 35 хв., в адміністративній межі с. Кедина Гора, Золотоніського району Черкаської області;

- дозволити реалізацію риби породи: лящ - 3 шт., плітка - 2 шт., судак 2 шт., карась - 1 шт., вилученої під час огляду місця події 19.01.2024 року в період часу з 23 год. 45 хв. по 00 год. 35 хв., в адміністративній межі с. Кедина Гора, Золотоніського району Черкаської області.

У решті вимог відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1