ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/819/31/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

підозрюваного: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000205 за апеляційною скаргою керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 01 грудня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобринець Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 01.12.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звільнено підозрюваного ОСОБА_8 з під варти в залі суду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу Херсонського міського суду від 01.12.2023 та обрати стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на два місяці, до 30.01.2024 року.

Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою.

На думку апелянта слідчий суддя відмовляючи в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не врахував обставини, передбачені п.п. 1, 2, 3 ст. 194 КПК України, які в своїй промові під час судового розгляду були доведені в повному обсязі прокурором.

Зазначає, що слідчий суддя не врахував положення ч. 8 ст. 176 КПК України відповідно до якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, а саме тримання під вартою.

Стверджує, що дане рішення суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, його зроблено внаслідок довільного тлумачення норм законодавства, у зв`язку з чим, вказане судове рішення ухвалене без дотримання вимог щодо кримінального провадження, чим допущено істотне порушення кримінального процесуального закону.

Вказує про те, що вирішуючи питання про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом проігноровано доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вважає, що у зв`язку з наведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Зазначає, що враховуючи наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, а також, характер злочину, наявні у кримінальному провадженні інтереси суспільства, зокрема дотримання військової дисципліни та правопорядку, життя та здоров`я особового складу, які явно переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи останнього, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є єдиним співрозмірним та достатнім запобіжним заходом у даному випадку.

Вказує, що рішення суду не відповідає характеру суспільного інтересу, оскільки в умовах воєнного стану, надає іншим військовослужбовцям хибне бачення щодо недотримання військової дисципліни та правопорядку, не забезпечує авторитет командуванню, ставить власні інтереси вище за державні та суспільні, підриває виконання бойових завдань і ставить під загрозу життя особового складу.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор пояснив, що апеляційна скарга втратила свою актуальність, оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 вже спрямовано до суду. Разом із тим підтримав вимоги апеляційної скарги.

До апеляційного суду 22.01.2024 року надійшла заява від прокурора ОСОБА_10 , в якій вона просить залишити без розгляду подану апеляційну скаргу , зазначивши, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 завершено, обвинувальний акт 19.01.2024 року направлено до суду.

Відповідно до приписів ст. 403 КПК, відмовитися від апеляційної скарги має право особа , яка її подала, а відтак подана прокурором ОСОБА_11 заява не може бути підставою для закриття апеляційного провадження.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення апеляційних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії обрання запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного, дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

З матеріалів провадження вбачається, що 29.11.2023 року до ЄРДР за № 0000205 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

30.11.2023 року ОСОБА_8 було затримано на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

30.11.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Слідчий звернувся із клопотанням про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 строком 60 днів в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави, мотивуючи клопотання тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та встановлено існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Із матеріалів провадження видно, що ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він 08 листопада 2023 року близько 20 години 50 хвилин, перебуваючи на території ротного командно-спостережного пункту військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , командир десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_12 довів матросу ОСОБА_8 наказ начальника, а саме бойове розпорядження № 0811/21дск від 08.11.2023 командира НОМЕР_2 окремого батальйону морської піхоти (командир військової частини НОМЕР_1 ) майора ОСОБА_13 , щодо виконання бойового завдання в районі н.п. Кринки, з метою форсування річки Дніпро та проведення наступальних (штурмових) дій у визначеному напрямку.

Отримавши вказаний наказ, 08 листопада 2023 року, близько 20 години 50 хвилин, матрос ОСОБА_14 перебуваючи на території ротного командно-спостережного пункту військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження №0811/21дск від 08.11.2023 командира НОМЕР_2 окремого батальйону морської піхоти (командир військової частини НОМЕР_1 ) майора ОСОБА_13 , щодо виконання бойового завдання в районі н.п. Кринки, з метою форсування річки Дніпро та проведення наступальних (штурмових) дій у визначеному напрямку, про що відкрито заявив своєму прямому начальнику командиру десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_12 , та, як наслідок, не виконав цей наказ, хоча об`єктивно повинен був і міг його виконати.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Разом із тим, лише наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення не можна визнати достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, оскільки за приписами ч. 2 ст. 177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як видно зі змісту оскаржуваного рішення слідчого судді, слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , мотивуючи свої висновки тим, слідчим та прокурором не було доведено існування зазначених у клопотанні ризиків.

Слідчий суддя зазначив , що ризик переховування від слідства та суду не доведений, з урахуванням обставин життя підозрюваного до мобілізації, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, наявність у нього міцних соціальних зв`язків та його пояснень у судовому засіданні.

Ризик впливу на свідків слідчий суддя визнав недоведеним та необґрунтованим , та таким , що формально зазначений прокурором.

Ризик вчинення іншого правопорушення слідчий суддя також визнав недоведеним, оскільки підозрюваний раніше не судимий, і поведінка підозрюваного протягом тривалого періоду життя не вказує на його схильність до вчинення злочинів.

Судова колегія, аналізуючи обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, дійшла висновку , що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді про недоведеність слідчим та прокурором існування ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилання апелянта на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, враховуючи дані про особу підозрюваного та його поведінку не може бути єдиною підставою для визнання доведеним ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Щодо наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів вважає, що саме по собі твердження апелянта, що підозрюваний під загрозою можливого покарання, беручи до уваги характер та обставини, суспільну небезпеку злочину може незаконно впливати на свідків, без посилання на конкретні обставини кримінального провадження та відповідну процесуальну поведінку, не доводять існування зазначеного ризику у цьому кримінальному провадженні, на що вірно звернув увагу слідчий суддя.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді про те, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є недоведеним, враховуючи дані щодо особи підозрюваного, який раніше не судимий та демонструє належну процесуальну поведінку на стадії досудового розслідування.

Ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК, який зазначений в апеляційній скарзі, а саме перешкоджання кримінальному провадженні іншим чином виходить за межі клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою . Слідчий суддя здійснює розгляд питання щодо запобіжного заходу у межах клопотання слідчого.

Обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У матеріалах провадження відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_8 з часу набуття ним статусу підозрюваного не з`являвся за викликом до слідчого чи прокурора, чи іншим чином перешкоджав кримінальному провадженню.

Про такі випадки не було зазначено і прокурором під час апеляційного розгляду.

Посилання апелянта на характер суспільного інтересу до інкримінованого підозрюваному злочину , як на підставу для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не ґрунтується на приписах ст. 178, 177, 176 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду прокурор повідомив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 закінчено, обвинувальний акт спрямовано до суду.

Керуючись ст.ст. 183, 196, 404, 407, 419, 422, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 01 грудня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4