Провадження № 1-кп/537/400/2023
Справа № 537/5221/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2023 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження №0000886 від 09.11.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Чингирлау Уральської області, РФ, громадянка України, з середньо спеціальною освітою, не заміжня, не працююча, на утриманні непрацездатних, малолітніх та неповнолітніх осіб не маюча, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій не являється, зареєстрована та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима;

у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.4 КК України, -

встановив:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення за таких обставин:

08.11.2023 близько 11 год 40 хв ОСОБА_4 перебуваючи у тролейбусі № 26А+, що рухався за маршрутом вул. Молодіжна - вул. Академіка Герасимовича, коли перебував на зупинці громадського транспорту «вул. Академіка Герасимовича», яка розташована неподалік будинку № 185 по вул. Академіка Герасимовича в м. Кременчуці Полтавської області, остання побачила на задньому пасажирському сидінні жіночу сумку, чорного кольору, яка належить ОСОБА_5 . Після чого в ОСОБА_4 виник прямий умисел направлений на таємне викрадення майна в умовах воєнного стану, введеного на всій території України відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 та Закону «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (реєстр. № 2102-IX; в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб) зі змінами, який у подальшому неодноразово продовжувався.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, вважаючи, що її дії непомітні для оточуючих, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, перебуваючи у тролейбусі № 26А+, який перебував на зупинці громадського транспорту «Академіка Герасимовича», яка розташована неподалік будинку № 185 по вул. Академіка Герасимовича в м. Кременчуці Полтавської області, шляхом вільного доступу, таємно, викрала майно належне ОСОБА_5 , а саме: жіночу сумку, чорного кольору, вартістю 397 грн., в якій знаходився usb-накопичувач марки «Silicon Power Touch» на 16 Gb, у сірому металевому корпусі, вартістю 238 грн., та з гаманця викрала грошові кошти у сумі 500 гривень і 50 доларів США, що станом на 08.11.2023 згідно курсу НБУ становить 1801,85 грн..

У подальшому, заволодівши вказаним майном, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зникла та розпорядилась викраденим на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 2936,85 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину визнала повністю, пояснивши про обставини вчиненого, та пояснила, що дійсно вчинила крадіжку, тому що були потрібні гроші.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті , та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачена, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справив порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюють ся та розглянути акт у спрощеному провадженні.

Крім повного визнання обвинуваченою своєї вини, її вина у вчиненні встановленого судом злочинів повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

Обвинувачена ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності її позицій.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченої, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує:

- за ст. 185 ч.4 КК України (епізод № 1) як таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану;.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого обвинуваченою, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченої, яка щиро розкаялася у вчиненому, сприяла розкриттю злочину, вину визнала повністю і визнає ці обставини пом`якшуючими покарання.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60, ст. 61 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, що не суперечить положенням ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Щодо особи обвинуваченої ОСОБА_4 суд враховує зокрема те, що обвинувачена не судима, не працює, має постійне місце проживання, думку потерпілого і суд приходить до переконання про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченої ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, з застосуванням ст.75, 76 КК України. Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Судові витрати по справі - відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обрати особисте зобов`язання, поклавши на неї обов`язки не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-

засудив:

ОСОБА_4 визнати винною та призначити покарання

за ст. 185 ч.4 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Відповідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши 1 (один) рік іспитового строку.

Відповідно до ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на ОСОБА_4 покласти обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази по справі, відповідно до ст. 100 КПК України, а саме сумку зі шкіри чорного кольору з гаманцем, ключами з брелком-флешкою - залишити власнику.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обрати особисте зобов`язання, поклавши на неї обов`язки не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1