В И Р О К

іменем України

20 листопада 2023 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

в складі судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення: прокурора - ОСОБА_3

з боку захисту: обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

учасника судового провадження: потерпілого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві кримінальне провадження № 0000149 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимиго:

- 22.03.2001 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 81 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 09.07.2001 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 140 КК України до 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 3 ст. 42 КК України приєднано не відбутий строк за вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 22.03.2001, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, звільнений за рішенням Ленінського районного суду м. Полтава відповідно до ст. 1 ЗУ «Про амністію»;

- 06.12.2002 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, 07.11.2003 звільнений умовно - достроково за рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 31.10.2003, на не відбутий строк 11 місяців 16 днів;

- 08.06.2006 Київським районним судом м. Полтава за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання строком на 2 роки;

- 19.06.2007 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням за вироком Київського районного суду в м. Полтава від 08.02.2006 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 10.11.2011 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 7 місяців 8 днів позбавлення волі;

- 28.05.2015 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;

- 20.12.2017 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311 КК України, до 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 11.03.2022 умовно достроково,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи незняту та непогашену судимість, 12.06.2022, близько 18 год 34 хв, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на літньому майданчику магазину «Пічпід» за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Соколове, вул. Паркова, 2, під час розпивання спиртних напоїв на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт з ОСОБА_6 , в ході якого ОСОБА_4 взявши у праву руку ніж наблизився до потерпілого, оцінивши ситуацію, що склалася, проявляючи агресію, відчуваючи ненависть, діючи умисно, суб`єктивно усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність свого задуму, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, використовуючи в якості знарядь злочину наявний в правій руці ніж, з силою наніс один прицільний удар колото-ріжучою частиною вказаного ножа по тулубу спереду, спричинивши тим самим, згідно висновку судової медичної експертизи №12-14/84-Зм/22 від 03.08.2022, одне проникаюче сліпе колото - різане поранення правої половини грудної клітки та черевної порожнини, що ускладнилось у своїй течії розвитком травматичного правостороннього гемопневмоторакса, поранення плеври правої легені з перетином діафрагми, з ушкодженням магістральної артерії та наскрізним пораненням печінки, що ускладнилось у своїй течії розвитком внутрішньочеревної кровотечі. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження, як в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до тяжих тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (згідно п.2.1.3 «Правил судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.) Після цього, ОСОБА_4 спричинивши потерпілому своїми протиправними діями ушкодження особливо важливих життєвих органів, вважаючи виконаними всі необхідні дії для доведення злочину до кінця, припинив своє протиправне діяння та з місця події втік.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив про те, що у червні 2022 року він відпочивав зі ьзнайомими на літньому майданчику магазину "Пічпід" в с. Соколове. У цей день було свято. Вживав слабоалкогольні напої. За столом сидів він, а через столик сидів ОСОБА_4 і з ним ще два чоловіка. Знаходився в кафе на протязі приблизно двох годин. ОСОБА_4 хотів побалакати. Чоловіки, які сиділи за столом з ОСОБА_4 , пішли раніше. ОСОБА_4 покликав його, він до нього підійшов, що саме сказав йому ОСОБА_4 , він не зрозумів. ОСОБА_4 раптово наніс йому удар ножем, від якого він відбіг метрів на десять, присів, а потім сказав знайомому, щоб викликав швидку допомогу. Після удару бачив як ОСОБА_4 пішов з майданчику з ножем у руці. Коли підняв футболку то бачив рану, крові не було. З заявою до правоохоронних органів не звертався, бо одразу відвезли до лікарні. Обвинувачений надати допомогу не намагався. Проходив судово - медичну експертизу. З матеріалами кримінального провадження знайомився.

Свідок ОСОБА_7 пояснила про те, що як саме ОСОБА_6 було нанесено удар вона не бачила, у той момент вона було у магазині. ОСОБА_6 сидів розмовляв з ними, а ОСОБА_4 сидів окремо. ОСОБА_6 з ним не розмовляв і ніяк його не провокував. Події відбувалися у 2022 році, можливо у травні, не пам`ятає. Все відбувалося на літній площадкі кафе. Там стояло завжди шість столиків. Весь товар можна придбати у магазині. ОСОБА_6 відпочивав зі своїми колегами, їх сиділо чоловік п`ять - шість. У вікно магазину побачила як біжить ОСОБА_6 і хтось з присутніх сказав, що ОСОБА_4 поранив ОСОБА_6 . Вона намагалася допомогти ОСОБА_6 Працівникам поліції надала запис з відеокамер. Які напої продавала у той день не пам`ятає. На той час у магазині продавалося пиво і слабоалкогольні напої. Спиртні напої у її присутності потерпілий не вживав. ОСОБА_4 сидів з компанією, яка пішла раніше, а ОСОБА_4 то відходив то приходив. Вона сиділа спиною до столика, за яким знаходився ОСОБА_4 . Вийшла з магазину коли ОСОБА_6 лежав з пораненням. На другий день приїхали працівники поліції, попросили надати відеозапис. На її погляд ОСОБА_4 знаходився в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 від того, що випив, не міг бути п`яним. Такої сварки, яка б спровокувала ножове поранення, не було. ОСОБА_4 просив ніж, але йому не дали. До появи ОСОБА_6 ОСОБА_4 провокував молодь, яка сиділа за столиком, просив щоб його вдарили.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що в червні 2022 року вона сиділа з ОСОБА_7 , пили каву за столиком на площадкі. За іншими столиками сидів ОСОБА_4 , молодь. ОСОБА_4 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно, чіплявся до молоді. ОСОБА_6 вийшов з магазину, ОСОБА_4 стояв з ножем в руці, покликав ОСОБА_6 і коли потерпілий повернувся, ОСОБА_4 одразу вдарив його ножем, після чого пішов у парк. З якої причинпи таке сталося, відповісти не може. Які напої вживав ОСОБА_4 вона не бачила. Де дівся ніж їй не відомо. ОСОБА_4 упустив ніж, підняв його і пішов з ножем у парк. Особисто чула як ОСОБА_4 комусь по телефону говорив: "Я зараз сяду у тюрму."

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що побачила як упав ОСОБА_6 і почала кричати щоб викликали швидку. Події відбувалися на свято Трійці у 2022 році. ОСОБА_6 спочатку сидів за столиком з молодими людьми, а потім сів до них за столик. ОСОБА_4 то виходив то заходив. Перед тим як вдарив ОСОБА_6 ножем, ОСОБА_4 стояв на площадкі з вулиці. У ОСОБА_4 був суворий погляд. Поведінка ОСОБА_4 була ненормальною, в чому це виражалося, пояснити не може. До кафе прийшла у обідній час, ОСОБА_4 вже знаходився на площадкі кафе. ОСОБА_6 перебував у стані легкого алкогольного сп`яніння. В якому стані перебував ОСОБА_4 сказати не може, коли він проходив повз них, від нього було чути запах алкоголю.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що на свято Трійці у 2022 році з ОСОБА_9 відпочивали на майданчику магазину "Пічпід" в с. Соколове. Бачила як ОСОБА_4 то виходив то приходив до кафе.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що прийшла прибирати до магазину, у мусорному відрі були бутилки та ніж. Це було влітку 2022 року. Ніж забрали працівники поліції.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що графічний пароль на мобільному телефоні ОСОБА_4 не змінювався, втручань з його боку не було. За відеозаписом було встановлено, що у момент нанасення удару ОСОБА_6 , ОСОБА_4 розмовляв по мобільному телефону, у зв`язку з чим телефон було вилучено на первинному етапі досудового розслідування. У повідомленні про підозру стоїть підпис ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 за наданою судом можливістю дати пояснення щодо події за інкримінованим йому органом досудового розслідування заявив, що не готовий давати пояснення.

У судовому засіданні досліджені письмові докази, а саме:

- Витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000149 від 12.06.2022 про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України за наступних обставин: 12.06.2023 близько 18 год 20 хв ОСОБА_4 знаходячись поблизу магазину - кафе по вул. Парковій, 2 в с. Соколове, Чугуївський район, Харківська область, в ході раптово виниклої сварки із застосуванням в якості знаряддя злочину ножа, заподіяв проникюче колото - різане поранення грудної клітини ОСОБА_6 (т. 1 а.п. 124)

- рапорт № 2657 від 12.06.2022 про надходження повідомлення про отримання ОСОБА_6 проникючого поранення поблизу кафе "Пічпід" в с. Соколове (т. 1 а.п. 126)

- протокол огляду місця події від 12.06.2022 за адресою: вул. Паркова, 2, с. Соколове, Чугуївський район, Харківська область, в ході якого виявлено та вилучено змив РБК з поверхні грунту (об`єкт № 1), рушник білого кольору з рожевими полосами з РБК (об`єкт № 2), рушник білого кольору з квітковим принтом з РБК (об`єкт № 3) (т. 1 а.п. 127-131)

- протокол проведення слідчого експерименту від 13.06.2022 за участю ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_13 , в ході якого ОСОБА_4 показав про те, як наніс удар ножем потерпілому (т. 1 а.п. 147-151)

- протокол огляду місця події паркової зони по вул. Отакара Яроша в с. Соколове, Чугуївський район, Харківська область від 13.06.2022, в ході якого виявлено та вилучено ніж з пластмасовою рукоюткою жовтого кольору з плямами бурого кольору на лезі, довжина ножа 23 см, довжина леза 11,5 см (т. 1 а.п. 157-158)

- постанова старшого слідочго СВ ВП № 2 Чугуїувського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 від 13.06.2022 про визнання речовими доказами ножа із рукояткою із пластмаси жовтого кольору, загальною довжиною 23 см, довжиною 11,5 см, із плямами бурого кольору (т. 1 а.п. 159-160)

- постанова старшого слідчого СВ ВП № 2 Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_12 про визнання речових доказів від 13.06.2023, якою змив РБК з поверхні грунту (об`єкт № 1), рушник білого кольору з рожевими полосами з РБК (об`єкт № 2), рушник білого кольору з квітковим принтом з РБК (об`єкт № 3), штани сірого кольору з плямами РБК, сорочка на змійці із клітковим візерунком з плямами РБК, мобільний телефон марки "TECNO GG7n" ІМЕІ 2: НОМЕР_1 визнано речовими доказами (т. 1 а.п. 152-153)

- ухвала слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 14.06.2022 про накладення арешту на змив РБК з поверхні ґрунту (об`єкт 1); рушник білого кольору із рожевими полосами з РБК (об`єкт 2); рушник білого кольору із квітковим принтом з РБК (об`єкт 3); штани сірого кольору із плямами РБК; сорочку на змійці із клітковим візерунком з плямами РБК; мобільний телефон марки "TECNO GG7n" IMEI 2: НОМЕР_1 (т. 1 а.п. 154-156)

- ухвала слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 14.06.2022 про накладення арешту на ніж із рукояткою із пластмаси жовтого кольору, загальною довжиною 23 см, довжиною 11,5 см, із плямами бурого кольору (т. 1 а.п. 161-163)

- висновок експерта № 12-14/86-Зм/22 від 15.06.2022, згідно якого у ОСОБА_4 встановити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень не уявляється можливим у зв`язку з відсутністю у нього будь - яких тілесних ушкоджень та відсутністю медичної документації (згідно п. 4.13 "Правил судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.") (т. 1 а.п. 146)

- протокол огляду предметів від 17.06.2022, а саме, диску, на якому містяться дві папки "111111" та "plaer". При відтворенні файлу А04_5545 від 12.06.2022 у період часу з 17 год 55 хв до 19 год 01 хв вбачається як особа чоловічої статі, схожа на ОСОБА_4 , заподіює удар у грудну частину особи, схожої на ОСОБА_6 , предметом, схожим на предмет із колючими властивостями. Файл А06_0114 від 12.06.2022 у період часу з 17 год 57 хв до 18 год 54 хв, охоплює зображення майданчику перед входом до магазину в напрямку парку о 18 год 34 хв, з даного ракурсу спостерігається як особа чоловічої статі, схожа на ОСОБА_4 , утримуючи в правій руці предмет, схожий на ніж, лівою рукою приклавши до вуха предмет, схожий на телефон, рухається в напрямку парку. Файл А05_5752 від 12.06.2022 у період часу з 17 год 55 хв до 19 год 01 хв охоплює зображення майданчику перед входом до магазину в напрямку автодороги до центру. О 18 год 34 хв з даного ракурсу спостерігається як особа чоловічої статі, схожа на ОСОБА_6 , утримуючи в правій руці предмет, схожий на пляшку, біжить від місця вздовж магазину, лівою рукою схопившись за груди (т. 1 а.п. 134-138)

- постанова старшого слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області від 17.06.2022 про визнання речових доказів, якою диск формату DVD-R із файлами з наступними назвами:А02_0121, А03_0120, А04_5545, А05_5752, А06_0114, а також з текстовими файлами із наступними назвами: А02_0121, А03_0053, А03_0120, А04_5545, А05_5752, А06_0114 визнано речовими доказами (т. 1 а.п. 139-140)

- висновок експерта № 14/2201-Дм/22 від 07.07.2022, згідно якого у ОСОБА_4 встановлена група крові А з ізогемаглютиніном анти-В (т.1 а.п. 168-169)

- висновок експерта № 15-12/№323-ДМ/Ц/2022 від 18.07.2022, згідно якого групова належність крові ОСОБА_4 А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В; група крові ОСОБА_6 . АВ (ІІ); на клинку ножа знайдено сліди крові людини групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти - В, походження якої від потерпілого ОСОБА_6 не виключається; на руків`ї ножа виявлені сліди потожирових накладень. При серологічному дослідженні виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи та групові характеристики осіб, які проходять по ній, можна припустити походження потожирових накладень від особи з групою крові А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі і від ОСОБА_4 . Ядровмістівні клітини не знайдені (т. 1 а.п. 172-177)

- висновок експерта № 12-14/84-ЗМ/22 від 03.08.2022, згідно якого у потерпілого ОСОБА_6 мали місце: одне проникаюче сліпе колото - різане поранення правої половини грудної клітки та черевної порожнини, що ускладнилося в своїй течії розвитком травматичного правостороннього гемопневмоторакса, поранення плеври правої легені з перетином діафрагми, з ушкодженням магістральної артерії та наскрізним пораненням печінки, що ускладнилися у своїй течії розвитком внутрішньочеревної кровотечі. Вказані вище тілесні ушкодження утворилися від одноразової дії предмета, що має колюче-ріжучі властивості, індивідуальні особливості якого своїй травмуючій поверхні не відобразилися, можливо, внаслідок нанесення удару ножем, з місцем прикладання сили в праву половину грудної клітки спереду назад, зверху вниз та декілька справа наліво, і могло бути отримано в строк та при обставинах, вказаних у постанові. По ступеню тяжкості ці тілесні ушкодження, як в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя (згідно п. 2.1.3 "Правил судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р ") (т. 1 а.п. 180-181)

- висновок експерта додатковий № 12-14/85-Зм/22 від 03.08.2022, згідно якого у потерпілого ОСОБА_6 мали місце: одне проникаюче сліпе колото - різане поранення правої половини грудної клітки та черевної порожнини, що ускладнилося в своїй течії розвитком травматичного правостороннього гемопневмоторакса, поранненя плеври правої легені з перетином діафрагми, з ушкодженням магістральної артерії та наскрізним пораненням печінки, що ускладнилися у своїй течії розвитком внутрішньочеревної кровотечі. Вказані вище тілесні ушкодження утворилися від одноразової дії предмета, що має колюче-ріжучі властивості, індивідуальні особливості якого своїй травмуючій поверхні не відобразилися, можливо, внаслідок нанесення удару ножем, з місцем прикладання сили в праву половину грудної клітки спереду назад, зверху вниз та декілька справа наліво, і могло бути отримано в строк та при обставинах, вказаних у постанові. По ступеню тяжкості ці тілесні ушкодження, як в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя (згідно п. 2.1.3 "Правил судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р "). Виключена можливість утворення вищевказаного тілесного ушкодження самим ОСОБА_6 або внаслідок самоспричинення, що не характерно для даного виду травми. Свідчення ОСОБА_4 , дані ним в якості підозрюваного, в ході проведення слідчого експеримента, в цілому не суперечать судово - медичним даним, як в механізмі нанесення тілесних ушкоджень, так і в способі їх спричинення потерпілому ОСОБА_6 і відповідають об`єктивним судово - медичним даним, отриманим в ході судово - медичної експертизи. Вищевказані тілесні ушкодження, а саме, одне проникаюче сліпе колото - різане поранення правої половини грудної клітки та черевної порожнини, цілком могли бути спричинені в результатії дії ножем, представленим на дослідження (т. 1 а.п. 184-185)

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 02.08.2022, в ході якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_4 на фото № 3 (т. 1 а.п. 222-224)

- протокол проведення слідчого експерименту від 02.08.2022 за участю потерпілого ОСОБА_6 , в ході якого потерпілий показав про механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень (т. 1 а.п. 225-230)

- висновок експерта додатковий № 12-14/87-Зм/22 від 03.08.2022, згідно якого у потерпілого ОСОБА_6 мали місце: одне проникаюче сліпе колото - різане поранення правої половини грудної клітки та черевної порожнини, що ускладнилося в своїй течії розвитком травматичного правостороннього гемопневмоторакса, поранненя плеври правої легені з перетином діафрагми, з ушкодженням магістральної артерії та наскрізним пораненням печінки, що ускладнилися у своїй течії розвитком внутрішньочеревної кровотечі. Вказані вище тілесні ушкодження утворилися від одноразової дії предмета, що має колюче-ріжучі властивості, індивідуальні особливості якого своїй травмуючій поверхні не відобразилися, можливо, внаслідок нанесення удару ножем, з місцем прикладання сили в праву половину грудної клітки спереду назад, зверху вниз та декілька справа наліво, і могло бути отримано в строк та при обставинах, вказаних у постанові. По ступеню тяжкості ці тілесні ушкодження, як в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя (згідно п. 2.1.3 "Правил судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р "). Виключена можливість утворення вищевказаного тілесного ушкодження самим ОСОБА_6 або внаслідок самоспричинення, що не характерно для даного виду травми. Свідчення ОСОБА_4 , дані ним в якості підозрюваного, в ході проведення слідчого експеримента, в цілому не суперечать судово - медичним даним, як в механізмі нанесення тілесних ушкоджень, так і в способі їх спричинення потерпілому ОСОБА_6 і відповідають об`єктивним судово - медичним даним, отриманим в ході судово - медичної експертизи. Вищевказані тілесні ушкодження, а саме, одне проникаюче сліпе колото - різане поранення правої половини грудної клітки та черевної порожнини, цілком могли бути спричинені в результатії дії ножем, представленим на дослідження. Свідчення ОСОБА_6 , дані ним в якості потерпілого, в ході проведення слідчого експерименту, в цілому, не суперечать судово - медичним даним, як в механізмі нанесення йому тілесних ушкоджень, так і в способі їх спричинення, і відповідають об`єктивним судово - медичним даним, отриманим в ході судово - медичної експертизи (т. 1 а.п. 233-234)

- протокол затримання ОСОБА_4 від 12.06.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_4 фактично затриманий о 20 год 40 хв 12 червня 2022 року (т. 1 а.п. 235-237)

- висновок судово - психіатричної експертизи № 1031 від 03.10.2023, згідно якого ОСОБА_4 в період часу, до якого відноситься діяння, в якому обвнувачується ОСОБА_4 (12.06.2022), страждав на психічний розлад - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності. Утримання (F11.10 за МКХ 10 перегляду). На хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності не страждав. За своїм психічним станом ОСОБА_4 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого ОСОБА_4 на даний час обвинувачується (12.06.2022), міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т. 3 а.п. 62-108)

Зазначені докази сумнівів у їх достовірності не викликали, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Кожний з доказів визнається і оцінюється судом як належний та допустимий, а всі вони у сукупності - достатніми та взаємозв`язаними.

Проаналізувавши вищенаведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в цьому випадку ОСОБА_4 не перебував у будь - якому стані, який виключає кримінальну відповідальність, є пільговим, у тому числі, в стані фізіологічного афекту, мав непорушений інтелектуальний та вольовий момент. Однак, перебував у стані алкогольного сп`яніння та вживаючи спиртні напої, доводячи себе до такого стану, повинен був і міг усвідомлювати значення і наслідки своїх дій, та вчинив кримінальне правопорушення, діючи із невизначеним умислом щодо спричинення будь - якого тілесного ушкодження. В цьому випадку суд кваліфікує його дії за наслідками, що настали, а саме, за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки версія сторони захисту не узгоджується з встановленими фактичними обставинами, спростовується показаннями свідків, потерпілого та фактичними даними письмових доказів, які у своїй сукупності дають підстави вважати, що обвинувачений підійшов до потерпілого з власної ініціативи для з`ясування стосунків, при цьому перебував не в закритому просторі та мав можливість уникнути конфлікту, однак, обвинувачений спровокував цей конфлікт та вирішив умисно завдати потерпілому удар ножем, у тому числі у життєво важливі органи, чим заподіяв тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Позиція суду ґрунтується на безпосередньо досліджених доказах, оцінених відповідно до правил ст. 94 КПК України. Крім того, вона не суперечить усталеній судовій практиці й висновкам, викладеним у рішеннях та правових позиціях Верховного Суду.

Зокрема, Верховний Суд у своїх рішеннях вже зазначав, що для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж необхідно врахувати конкретні обставини кримінального провадження, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. При цьому у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах (постанова від 17 грудня 2019 року у справі № 707/2859/17, провадження № 51-954км19).

З огляду на викладене та з урахуванням положень кримінального закону суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість доказів, зокрема, неспівпадіння часу та місця оголошення підозри слідчим обвинуваченому ОСОБА_4 , щодо недопустимості висновку судово - медичного експерта у зв`язку із порушенням процедури доступу до медичної документації, а саме, про те, що його було здійснено не у порядку тимчасового доступу до документів, встановленому ст. 164 КПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Водночас імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Виходячи з наведеного суд може визнати дані висновку експертизи недопустимими доказами лише за умови, якщо призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи призвела до порушення прав і свобод людини, гарантованих Конвенцією або Конституцією України. У разі визнання даних висновку експерта недопустимими доказами у зв`язку з призначенням експертизи таким слідчим, суд у кожному випадку повинен аргументувати, які саме конвенційні чи конституційні права і свободи підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб були знівельовані, звужені чи обмежені та в чому це виразилося.

Разом з тим, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував про необґрунтованість формального підходу у перевірці порушень процесуального закону, оскільки такий підхід за своєю правовою природою призводить до порушення позитивних зобов`язань держави щодо статей 3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки саме на державу покладається обов`язок здійснювати правосуддя, тоді як неналежна діяльність у цьому напрямку свідчить про недоліки процесуальної реакції національних органів влади щодо повідомлення потерпілої сторони про злочинні дії

Так, Верховний Суд неодноразово зазначав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону під час отримання доказу автоматично спричиняє визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи (постанови від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18, від 01 листопада 2022 року у справі № 344/2995/15-к).

Також Суд зазначав, що, якщо доказ визнається недопустимим з посиланням на ч. 1 ст. 87 КПК України, суд має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми, і має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим. За наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду (постанови від 08 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к, від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 ще раз підтвердила обґрунтованість такого підходу і дійшла висновку, що у випадку призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи суд, вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та/або Конституцією України. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося.

У світлі викладеної вище позиції Великої Палати, у цьому кримінальному провадженні колегія суддів уважає, що оскільки досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні розпочато і проводилось старшим слідчим в особливо важливих справах відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь Генеральної прокуратури України, який відповідно до вищенаведених матеріалів був визначений керівником органу досудового розслідування, не вбачається підстав для визнання доказів недопустимими з огляду на приписи статей 86, 87 КПК України.

Крім того, у своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (див. рішення у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року).

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК (ч. 2 ст. 93 КПК).

Тобто орган досудового розслідування самостійно визначає види слідчих (розшукових) дій та їх обсяг задля розслідування того чи іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 КПК тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

В першу чергу положення цієї норми застосовуються у тих випадках, коли ті чи інші докази не можуть бути отримані внаслідок наявності певних перешкод для цього (наприклад, відсутність добровільної згоди певної особи).

Схожу правову позицію було висловлено у постанові ККС ВС від 02 листопада 2021 року у справі №757/3303/15-к, відповідно до якої якщо потерпілий добровільно надає доступ до речей або документів, які перебувають у його володінні, іншій стороні або експерту, то така дія не вимагає дозволу слідчого судді. Такий дозвіл потрібен лише у разі, якщо необхідно примусити особу в інтересах кримінального провадження робити те, що вона відмовляється робити добровільно.Відсутність ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у володінні особи і які особа надала добровільно, жодним чином не може зумовити їх недопустимість як доказів.

Згідно з ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (ч. 1 ст. 99 КПК).

Отже, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти й обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Надана медична документація в якості вихідних даних для проведеня судово - медичного дослідження потерпілого ОСОБА_6 відповідає ст. 39, 40 ЗУ "Основи законодавства України про охорону здоров`я".

Ці дані увійшли у публічний простір за згодою потерпілого, тим самим, втратили категорію медичної таємниці та відповідно статус документу, на який поширюються вимоги ст. 164 КПК України. Отже, вказаним висновком експерта не встановлено жодних порушень основоположних прав обвинуваченого ОСОБА_4 у розумінні ст. 87 ЦПК України.

За повідомленням ДУ "Харківський слідчий ізолятор" від 16.03.2023 обвинуваченого ОСОБА_4 в уквазаній установі відвідував старший слідчий ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 04.08.2022 року. Вказаною датою повідомлено підозру ОСОБА_4 (т. 2 а.п. 126-130)

У самому процесуальному документі: повідомленню про зміну раніше повідомленої підозри від 04.08.2022 мається підпис підозрюваного ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_13 .

Таким чином, своїми підписами обвинувачений та захисник підтвердили факт складення процесуального документа, саме, у певний час та в певному місці.

Щодо протоколу допиту свідків під час досудового розслідування, наданих захисником, то суд вважає ці докази недопустимими, так як ці особи безпосередньо у судовому засіданні не допитувалися, так як це не відповідає положенню ст. 23 КПК України.

Щодо ефективного захисту та процесуальної поведінки сторони захисту:

Положеннями ст. 20 КПК України гарантовано право підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на захист, яке полягає, зокрема, у наданні йому можливості надавати пояснення, збирати докази, користуватися правовою допомогою захисника, обраного ним або наданого безоплатно за рахунок держави.

Суд звертає увагу, що ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей з використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з позицією і тактикою захисту не свідчить про його неефективність.

Практики ЄСПЛ зводиться до того, що ведення захисту, по суті, є справою обвинуваченого та його адвоката, тобто це переважно питання взаємовідносин між ними, незалежно від того, чи призначається захисник у межах надання правової допомоги, чи оплачується приватно, втручання компетентних державних органів вимагається лише в тих випадках, коли факт незабезпечення адвокатом ефективного представництва є очевидним або будь-яким чином переконливо доведений до їх відома («Кускані проти Сполученого Королівства» від 24 вересня 2004 року, «Дауд проти Португалії» від 21 квітня 1998 року).

Виконуючи покладені на суд процесуальні функції, суд надав можлиість обвинувачему надати пояснення у судовому засіданні з приводу фактів, що входять у предмет доказуванння.

Однак, сторона захисту в судовому засіданні 15.11.23 не реалізувала це право, посилаючись на необхідність оголошення перерви на декілька днів з метою підготовки до озвучення своєї позиції.

Судом враховано той факт, що судовий розгляд триває один рік і три місяці, обвинувачений забезпечений захисником за угодою, надавав раніше пояснення в судовому засіданні при дослідженні доказів, зокрема при відтворенні відеозаписів як додатків до протоколу огляду місця події, повідомляв про обставини під час проведення психолого-психіатричної експертизи.

Сторона захисту розпорядилась наданими їй процесуальними правами захисту на власний розсуд, а саме, при наданій можливості судом озвучити свою версію подій, послалась на непідготовленість до цього та необхідність надання додаткового часу для підготовки.

Вказані дії сторони захисту суд розцінює як принцип диспозитивносі, закріплений у ч.1 ст.26 КПК України, якому кореспондує право обвинуваченого відмови від дачі пояснень з приводу підозри, передбачене п.5, ч.3, ст. 42 КПК України

Також слід зазначити, що для забезпечення права мати достатній час та можливості для підготовки до захисту необхідно враховувати низку умов, зокрема: характер справи, її складність, стадію, на якій знаходиться кримінальне провадження, завантаженість захисників, дотримання чіткого балансу між забезпеченням права, гарантованого ст. 6(3)b Конвенції в частині достатності часу, розумними строками провадження (ст. 6(1) Конвенції) та інші (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справа № 751/1292/17).

Крім надання можливості стороні захисту дати пояснення у судовому засіданні, заявляти клопотання, надати докази, суд врахував і баланс захисту прав потерпілого, де затягування судового розгляду може поставити під сумнів евективність судового захисту інтересів потерпілого.

Перевірка доказми версії сторони захисту у судовому засіданні не спростувала поза розумним сумнівом версію сторони обвинувачення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, визнається вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.

Під час призначення покарання ОСОБА_4 , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, об`єктом якого є життя та здоров`я людини, зважаючи на те, що злочин було вчинено в стані алкогольного сп`яніння, і саме це вказує на підвищену суспільну небезпеку дій обвинуваченого, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 не має постійного місця роботи, розлучений, особу винного, який раніше неодноразово судимий, новий умисний злочин скоїв у період непогашеної судимості, умовно - дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 20.12.2017 року за ч. ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 311 КК України строком на 4 місяці 28 днів, під наглядом в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, за місцем проживання скарг на нього не має, не працює, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень є покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Остаточне покарання ОСОБА_4 призначити відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України.

Саме таке покарання, на переконання суду, відповідає його меті, є справедливим і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Призначене покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_4 в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення в період з 12 червня 2022 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Відповідно до ст. 177 КПК України, з метою запобігання обвинуваченим спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає за необхідне продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Питання речових доказів вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, приєднати частково невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2017 року, на строк 4 (чотири) місяці, остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 4 (чотири) місяці.

Застосований у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою в державній установі «Харківський слідчий ізолятор», продовжити до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 12 червня 2022 року, зарахувавши, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі із розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі до набарання вироком законної сили.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 14.06.2022 на змив РБК з поверхні ґрунту (об`єкт 1); рушник білого кольору із рожевими полосами з РБК (об`єкт 2); рушник білого кольору із квітковим принтом з РБК (об`єкт 3); штани сірого кольору із плямами РБК; сорочку на змійці із клітковим візерунком з плямами РБК; мобільний телефон марки "TECNO GG7n" IMEI 2: НОМЕР_1 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 14.06.2022 на ніж із рукояткою із пластмаси жовтого кольору, загальною довжиною 23 см, довжиною леза 11,5 см, із плямами бурого кольору.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000149:

-диск формату DVD-R із файлами з наступними назвами:А02_0121, А03_0120, А04_5545, А05_5752, А06_0114, а також з текстовими файлами із наступними назвами: А02_0121, А03_0053, А03_0120, А04_5545, А05_5752, А06_0114 - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- штани сірого кольору із плямами РБК; сорочку на змійці із клітковим візерунком з плямами РБК; мобільний телефон марки "TECNO GG7n" IMEI 2: НОМЕР_1 , які передані на зберігання до камери зберігання ВП № 2 Чугуївського РУП - повернути ОСОБА_4 ;

- змив РБК з поверхні ґрунту (об`єкт 1); рушник білого кольору із рожевими полосами з РБК (об`єкт 2); рушник білого кольору із квітковим принтом з РБК (об`єкт 3), ніж із рукояткою із пластмаси жовтого кольору, загальною довжиною 23 см, довжиною леза 11,5 см, із плямами бурого кольору, передані на зберігання до камери зберігання ВП № 2 Чугуївського РУП - знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: