Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/646/23
Провадження № 1-кп/499/59/23
В И Р О К

Іменем України

04 грудня 2023 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (далі - також прокурор), провідного інспектора Березівського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_4 (далі -- також інспектор), потерпілої ОСОБА_5 (далі - також ОСОБА_5 ), обвинувачених, розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду, об`єднані кримінальні провадження № 000433, № 0000203 за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - також ОСОБА_6 ), уродженця селища Іванівка, Іванівського району, Одеської області, зареєстрованого та проживаючого в будинку АДРЕСА_1 , не працюючого, з базовою середньою освітою, не одруженого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України (далі - також КК); ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - також ОСОБА_7 ), уродженця селища Іванівка, Іванівського району, Одеської області, зареєстрованого та проживаючого в будинку АДРЕСА_2 , не працюючого, з професійно-технічною освітою, не одруженого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК,

У С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та стаття (частини статті) КК, яка передбачає кримінальне правопорушення.

1.1. Обвинувачений ОСОБА_6 будучи засудженим Іванівським районним судом Одеської області вироком від 27 вересня 2022 року за частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 15 частини 4 статті 185 КК до позбавлення волі строком на 5 років, й відповідно до статті 75 КК звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, із покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК, покарання не відбув, належних висновків не зробив, не позбувся негативної поведінки, в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, та з метою направленою на викрадення чужого майна, в період іспитового строку, повторно, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлював протиправність своїх дій:

- 25 березня 2023 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , разом з ним прибув до будинку АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_5 (далі - також садиба), разом з ОСОБА_7 підійшов до господарської будівлі-гаражу (далі - також гаражу), що знаходиться на території садиби та переконавшись, що за їх діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, способом вільного доступу через незамкнені двері спільно з ОСОБА_7 проник до приміщення гаражу, звідки спільно з ним здійснив крадіжку бензинового генератора марки «Mustang», моделі MG2500К-BF, потужністю 2800 W, вартістю 6000 гривень (далі - також генератор), та разом з останнім залишив місце вчинення кримінального правопорушення й надалі розпорядився генератором на власний розсуд;

- 04 липня 2023 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, проходив біля будинку АДРЕСА_3 , який належить на праві власності ОСОБА_8 , (далі - також ОСОБА_8 ), переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу підійшов до господарської будівлі (сараю), яка розташована на території садиби (далі - також сарай), із застосуванням металевого пруту зламав навісний замок, який кріпився на дві металеві скоби на вхідних дверях і проник до приміщення сараю, звідки здійснив крадіжку двох алюмінієвих бідонів об`ємом п`ятдесят літрів та вартістю 750 гривень кожного, однієї алюмінієвої каструлі об`ємом сорок п`ять літрів, вартістю 500 гривень, однієї алюмінієвої каструлі об`ємом двадцять п`ять літрів, вартістю 350 гривень, однієї алюмінієвої каструлі об`ємом десять літрів, вартістю 250 гривень, однієї алюмінієвої кришки до каструлі, вартістю 150 гривень, одного чавунного казана об`ємом тридцять літрів, вартістю 500 гривен, загальною вартістю 3250 гривень (далі - також майно), та залишив місце вчинення кримінального правопорушення й надалі розпорядився майном на власний розсуд.

За таких фактичних обставин ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена: повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

1.2. Обвинувачений ОСОБА_7 , 25 березня 2023 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, з метою направленою на викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлював протиправність своїх дій, в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , разом з ним прибув до садиби, разом з ОСОБА_6 підійшов до гаражу, який знаходиться на території садиби та переконавшись, що за їх діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, способом вільного доступу через незамкнені двері спільно з ОСОБА_6 проник до приміщення гаражу, звідки спільно з ним здійснив крадіжку генератора, та разом з останнім залишив місце вчинення кримінального правопорушення й надалі розпорядився генератором на власний розсуд.

За таких фактичних обставин ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена: за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

2. Учасники судового провадження висловили таке.

2.1. Обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненому діянні визнав себе винним повністю, підтвердив у своїх свідченнях сутність пред`явленого йому обвинувачення, мотив і спосіб вчинення інкримінованих діянь, а також додатково показав, що вчинене відбулося через вживання ним алкогольних напоїв, вибачається перед потерпілою ОСОБА_5 , розкаюється у вчиненому.

Обвинувачений ОСОБА_7 у вчинених діяннях визнав себе винним повністю, підтвердив у своїх свідченнях сутність пред`явленого йому обвинувачення, мотив і спосіб вчинення інкримінованих діянь, а також додатково показав, що вчинене відбулося через вживання ним алкогольних напоїв, вибачається перед потерпілою ОСОБА_5 , розкаюється у вчиненому.

2.2. Потерпіла ОСОБА_8 подала до суду заяву шляхом направлення телефонограми, в якій просила проводити розгляд справи без її участі.

Потерпіла ОСОБА_5 просила призначити обвинуваченим покарання за розсудом суду, та додатково зазначила, що натепер генератор їй не повернутий.

Інспектор у судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_7 , в період лютий - листопад 2023 року, фактично відпрацював 50 годин громадських робіт, що було нею перевірено, як фактично, так і згідно табелів його виходу на роботу, складених уповноваженною особою Іванівської селищної ради Одеської області.

3. Докази на підтвердження встановлених обставин такі.

3.1. За відсутності заперечень учасників судового провадження, добровільності їх позиції, сумнівів у правдивості свідчень обвинуваченого, суд, у порядку встановленому статтею 349 КПК, обмежив судовий розгляд допитом обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та дослідженням документів, що їх характеризують, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються й правильно розуміються.

3.2. Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 28 вересня 2023 року об`єднав в одне провадження кримінальні провадження № 499/646/23 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України та №499/908/23 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

3.3. Обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому за кожним обвинувальним актом обвинувачення. Під час допиту детально розповів про обставини вчинення кримінальних правопорушень та щиро розкаявся у скоєному, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальних актах, зокрема, місця, часу, мотиву, мети і способу вчинення кожного кримінального правопорушення, а також характеристики та вартості генератора, майна яким він заволодів.

Іванівський районний суд Одеської області вироком від 27 вересня 2022 року визнав обвинуваченого ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 15 частини 4 статті 185 КК та призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із застосуванням положень статей 75, 76 КК (том 1, а.с. 180-181).

Суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_6 , за якою орган пробації вважає, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, зокрема для окремих осіб, оцінюються як високі, а виправлення обвинуваченого не можливе без застосування покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства (далі - доповідь 1, том 1, а.с. 56-57).

3.4. Обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. Під час допиту детально розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення та щиро розкаявся у скоєному, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, місця, часу, мотиву, мети і способу вчинення кожного кримінального правопорушення, а також характеристики та вартості генератора яким він заволодів.

Іванівський районний суд Одеської області вироком від 27 грудня 2022 року визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 125 КК та призначив йому покарання у виді 200 годин громадських робіт (далі - вирок від 27 грудня 2022 року, том 1, а.с. 176-177).

Повідомлення провідного інспектора Березівського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області від 04 грудня 2023 року № 1245/28/10-23, свідчить, що ОСОБА_7 відповідно до табелів виходу на роботу фактично відпрацював 50 годин та не відпрацював 150 годин.

Суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_7 , за якою орган пробації вважає, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, зокрема для окремих осіб, оцінюються як високий та середній відповідно, а виправлення обвинуваченого не можливе без застосування покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства (далі - доповідь 2, том 1, а.с. 51-62).

4. Положення закону, якими суд керувався такі.

4.1. Повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (частина 1 статті 32 КК).

Рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення (частина 1 статті 34 КК).

Повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 35 КК).

При призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів (пункт 1 часстини 1 статті 67 КК).

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (частина 1 статті 70 КК).

Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (частина 1 статті 71 КК).

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком (частина 4 статті 71 КК).

Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті (частина 5 статті 71 КК).

При складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт (підпункт «г», пункт 1 частини 1 статті 72 КК).

У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу (частина 3 статті 78 КК).

4.2. У статті 1 Закону України «Про оборону» терміни вживаються у такому значенні: воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено. До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, про що має бути негайно оголошено через засоби масової інформації (частина 1, 2 статті 7 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Президент України Указом від 24 лютого 2022 року №64/2022 ввів в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Президент України Указом від 14 лютого 2023 року №58/2023, продовжив в Україні строк дії воєнного стану із 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Президент України Указом від 01 травня 2023 року №254/2023, продовжив в Україні строк дії воєнного стану із 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

5. Суд застосовує таку практику.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 № 10, суд роз`яснив, що в разі вчинення декількох посягань на власність перший злочин за відсутності інших кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за частиною першою відповідної статті, а інші як вчинені повторно - за іншими частинами відповідних статей КК. Неодноразове незаконне вилучення чужого майна чи заволодіння ним, що складається із тотожних діянь, які мають загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, слід розглядати як один продовжуваний злочин.

У пунктах 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», суд роз`яснив, якщо злочини, які утворюють повторність відповідають одному і тому ж складу злочину (наприклад крадіжки, поєднані з проникненням в житло), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу України. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися в процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів. Згідно з частиною першою статті 33 КК сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден із яких її не було засуджено.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд звернув увагу судів на те, що передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта - як готування до злочину чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд роз`яснив, що коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

6. Мотиви призначення покарання та обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання такі.

6.1. Щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ..

6.1.1. Суд зазначає, що передбачені статтею 70 КК правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень застосовуються лише у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади кримінальних правопорушень і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Отже, за умови вчинення декількох самостійних тотожних кримінальних правопорушень, що кваліфікуються за однією частиною однієї статті, наприклад частиною 4 статті 185 КК, покарання за вироком суду застосовується до особи, визнаної винною в їх вчиненні, де враховується, зокрема ступінь тяжкості кваліфікованого за цією частиною статті кримінального правопорушення, на яку впливає кількість вчинених кримінальних правопорушень, розмір заподіяної шкоди кожному з них окремих потерпілих та інші об`єктивні та суб`єктивні ознаки цих правопорушень.

Суд наголошує, що кримінально-правові норми не передбачають окремого порядку призначення покарання в разі, коли особа вчинила кілька кримінальних правопорушень до ухвалення вироку, які передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КПК, що фактично утворює «розірвану» засудженням повторність кримінальних правопорушень й в кримінальному праві визначається як вчинення тотожних діянь.

Законодавство про кримінальну відповідальність та кримінальне процесуальне законодавство не містять положень про те, що кримінальні правопорушення, які утворюють передбачену частиною 1 статті 32 КК повторність та відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні кримінальні правопорушення), мають бути окремо кваліфіковані в резолютивній частині обвинувального вироку, і за кожне правопорушення, кваліфіковане за однією статтею або частиною статті, має бути призначене окреме покарання.

Якщо вчинені кримінальні правопорушення, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК повинні отримувати окрему кваліфікацію. Якщо ж кримінальні правопорушення, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення, їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність кримінальних правопорушень повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних кримінальних правопорушень.

Натомість, в частині 4 статті 70 КК йдеться про іншу самостійну підставу призначення покарання за тими ж правилами встановленими після постановлення попереднього (останнього за часом) вироку, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні. В цьому разі не мовиться про встановлення ознак сукупності кримінальних правопорушень, оскільки за частину з них особа засуджена попереднім вироком. Зазначене обумовлює самостійну кваліфікацію кримінальних правопорушень вчинених до ухвалення попереднього вироку, за які особа засуджується за новим вироком. Законодавець не вимагає встановлення ознак сукупності кримінальних правопорушень, за які особа засуджується за новим вироком, вчиненими до ухвалення попереднього вироку, із тими кримінальними правопорушеннями, за які вона засуджена раніше. Сукупність кримінальних правопорушень не є обов`язковою умовою застосування частини 4 статті 70 КК.

Тож, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена частиною 1 статті 32 КК, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті КК, і при цьому одне або кілька з них були вчинені після ухвалення вироку, то суд не застосовує правила частини 4 статті 70 КК. У такому разі суд кваліфікує кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті КК та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами статті 71 КК за сукупністю вироків.

6.1.2. Оскільки, зважаючи на аналіз доказів, досліджених з урахуванням положень частини 3 статті 349 КПК, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , у період іспитового строку, належних висновків не зробив, не позбувся негативної поведінки, з метою направленою на викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлював протиправність, суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , умисно вчинив дії, за наведених у пункті 1.1. цього вироку фактичних обставин, тому суд вважає доведеною його вину у вчинені кримінальних правопорушень та такі його дії кваліфікує за частиною 4 статті 185 КК за ознаками, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена: повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

6.1.3. Суд призначає обвинуваченому покарання, враховує приписи статей65 - 68 КК та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставини, що пом`якшує покарання, а також вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння як обставини обтяжуючої його провину.

Суд враховує доповідь 1, відомості про обвинуваченого як про особу, який: має постійне місце проживання, негативно характеризується за місцем проживання, офіційно не працює, зі слів працював по найму, має базову середню освіту, не є особою з інвалідністю, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної, адмінітративної відповідальності та висновків не зробив, про що свідчать його подальші повторні дії щодо вчинення протиправних діянь, адже відбуваючи покарання за їх вчинення, продовжував нехтувати вимогами закону, демонструвати свою нездатність до виправлення та своє небажання ставати на шлях законослухняної поведінки.

З урахуванням викладених вище обставин, враховуючи положення статті 65 КК про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень, та досягнення інших цілей покарання, суд вважає, що вказані обставини не дозволяють застосувати до обвинуваченого після призначення покарання положення статей 75, 76 КК. Отже, суд призначає особі покарання в межах, встановлених санкцією частини 4 статті 185 КК й з урахуванням приписів статті 71 КК, та вважає не можливим виправлення особи без ізоляції, тому він підлягає поміщенню на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

6.2. Щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

6.2.1. Оскільки, зважаючи на аналіз доказів, досліджених з урахуванням положень частини 3 статті 349 КПК, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , з метою направленою на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлював протиправність, суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , умисно вчинив дії, за наведених у пункті 1.2. цього вироку фактичних обставин, тому суд вважає доведеною його вину у вчинені кримінального правопорушенння та такі його дії кваліфікує за частиною 4 статті 185 КК за ознаками, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена: за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

6.2.2. Суд призначає обвинуваченому покарання, враховує приписи статей65 - 68 КК та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставини, що пом`якшує покарання, а також вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння як обставини обтяжуючої його провину.

6.2.3. Водночас, суд не погоджується з інкримінуванням відповідно до пунту 1 частини 1 статті 67 КК обвинуваченому ОСОБА_7 такої обтяжуючої обставини, як «рецедив злочинів», оскільки обставиною, яка обтяжує покарання, визнається лише вчинення особою повторно злочину або рецидив злочинів, а не вчинення кримінального правопорушення. Тому, повторність або рецидив кримінальних проступків не визнається обставиною, яка обтяжує покарання.

Отже, відповідно до вимог частини 2 статті 67 КК суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Суд звертає увагу, що за змістом статті 12 КК закон чітко розмежовує кримінальні правопорушення на злочин та кримінальний проступок.

Одночасно, положення статті 67 КК також розмежовують ці понятття. Так, наприклад, пунктами 1, 5, 10, 11, 12 частини 1 статті 67 КК передбачені обставини, які обтяжують покарання щодо «злочинів». Натомість, обставини, передбачені пунктами 2, 3, 4, 6, 6-1, 7, 8, 9, 13 частини 1 статті 67 КК визнаються такими, які обтяжують покарання щодо кримінальних правопорушень, тобто як для «злочинів», так і для «кримінальних проступків».

Відтак, стороною обвинувачення не враховано, що за вироком від 27 грудня 2022 року обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 1 статті 125 КК, яке, відповідно до статті 12 КК за ступенем тяжкості відноситься до кримінальних проступків.

Тож, зважаючи на приписи частини 3 статті 67 КК України, суд не може враховувати таку обставину, що обтяжує покарання як рецидив злочинів, оскільки законодавець розмежовує обставини, які обтяжують покарання за класифікацією кримінальних правопорушень, попри наявність рецидиву з огляду на положення статті 34 КК.

Проте невизнання рецидиву кримінальних проступків обставиною, яка обтяжує покарання, ще не свідчить про абсолютну неможливість врахування цього факту під час призначення покарання. Неодноразовість вчинення кримінальних проступків чи злочину після вчинення кримінального проступку, суд може врахувати як відомості, які характеризують особу винного відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 65 КК.

6.2.4. Суд враховує, доповідь 2, відомості про обвинуваченого як про особу, який: має постійне місце проживання, негативно характеризується за місцем проживання, офіційно не працює, зі слів працював по найму, має професійно-технічнуосвіту, не є особою з інвалідністю, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, раніше притягувалася до кримінальної, адміністративної відповідальності та висновків не зробив, про що свідчать його подальші повторні дії щодо вчинення протиправних діянь, адже відбуваючи покарання за їх вчинення, продовжував нехтувати вимогами закону, демонструвати свою нездатність до виправлення та своє небажання ставати на шлях законослухняної поведінки.

З урахуванням викладених вище обставин, враховуючи положення статті 65 КК про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень, та досягнення інших цілей покарання, суд вважає, що вказані обставини не дозволяють застосувати до обвинуваченого після призначення покарання положення статей 75, 76 КК. Отже, суд призначає особі покарання в межах, встановлених санкцією частини 4 статті 185 КК й з урахуванням приписів статті 71 КК, та вважає не можливим виправлення особи без ізоляції, тому він підлягає поміщенню на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

6.2.5. Суд зазначає, що відповідно до підпункту «г», пункт 1 частини 1 статті 72 КК під час складаннія покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий з такого співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт, тобто невідбуте покарання за вироком 27 грудня 2022 року становить 18 днів позбавлення волі з огляду на такий розрахунок: 200-50= 150 години : 8 = 18 днів).

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 до повного відбуття покарання призначеного вироком 27 грудня 2022 року вчинив нове кримінальне правопорушення, тому під час остаточного призначення йому покарання необхідно застосувати частину 1 статті 71 КК та частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

7. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються під час ухвалення вироку такі.

7.1. Суд не ухвалює рішення про цивільний позов, який в кримінальному проваджені не поданий.

7.2. Суд вважає, що за відсутності випадків визначених частиною 4 статті 174 КПК, накладений слідчим суддею Березівського районного суду Одеської області ухвалами від 15 серпня 2023 року, 10 квітня 2023 року арешт необхідно скасувати.

7.3. Відповідно до частини 9 статті 100 КПК після набранням вироком законної сили речові докази: бензиновий генератор марки «Mustang», моделі MG2500К-BF, потужністю 2800 W,червоного кольору з рамою чорного кольору; два алюмінієві бідони об`ємом п`ятдесят літрів кожний, одну алюмінієву каструлю об`ємом сорок п`ять літрів, одну алюмінієву каструлю об`ємом двадцять п`ять літрів, одну алюмінієву каструлю об`ємом десять літрів, одну алюмінієву кришку до каструлі, один чавунний казан об`ємом тридцять літрів - повернути законним володільцям.

7.4. Суд не здійснює, у порядку передбаченому статтями 124-126 КПК, розподіл процесуальних витрат за відсутності їх документального підтвердження.

7.5. Суд вважає, враховуючи приписи статей 9, 176-178, 183, 196, 197, 199, 377 КПК, клопотання прокурора, вік ОСОБА_6 , задовільний стан його здоров`я, незначну міцність його соціальних зв`язків за місцем його постійного проживання, відсутність у нього родини, утриманців та постійного офіційного місця роботи, наявність у нього судимості, що задля уникнення ризиків, в умовах оголошеного в Україні воєнного стану, імовірність переховування його від суду під тиском тягаря відбування покарання та органів на які покладається виконання вироку суду, можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення, неоднаразового його притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності, схильність до вчинення кримінальних правопорушень, нездатність до самокерованої правослухняної поведінки, що свідчить виключно про його підвищену суспільну небезпечність, тому необхідно обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, який не може перевищувати шістдесяти днів. Оскільки не встановлено виняткових випадків з урахуванням його особи, який після призначення покарання підлягає ізоляції на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу та обставин, встановлених під час кримінального провадження, які б надавали можливість не обирати йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

7.6. Суд вважає, враховуючи приписи статей 9, 176-178, 183, 196, 197, 199, 377 КПК, клопотання прокурора, вік ОСОБА_7 , задовільний стан його здоров`я, незначну міцність його соціальних зв`язків за місцем його постійного проживання, відсутність у нього родини, утриманців та постійного офіційного місця роботи, наявність у нього судимості, що задля уникнення ризиків, в умовах оголошеного в Україні воєнного стану, імовірність переховування його від суду під тиском тягаря відбування покарання та органів на які покладається виконання вироку суду, можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення, наявність випадків його притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності, тому необхідно обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, який не може перевищувати шістдесяти днів. Оскільки не встановлено виняткових випадків з урахуванням його особи, який після призначення покарання підлягає ізоляції на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу та обставин, встановлених під час кримінального провадження, які б надавали можливість не обирати йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Керуючись статтями 369-371, 373-374 КПК, суд,

У Х В А Л И В:

1. ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років п`ять місяців.

На підставі частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України за сукупності вироків до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати не відбуту частину покарання призначеного Іванівським районним судом Одеської області вироком від 27 вересня 2022 року, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк шість років п`ять місяців.

Застосувати стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» з 04 грудня 2023 року до набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 24 години 00 хвилин 31 січня 2024 року.

Початок строку відбування покарання стосовно ОСОБА_6 обчислювати з моменту його взяття під варту 04 грудня 2023 року.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання час його попереднього ув`язнення за цим кримінальним провадженням з 04 грудня 2023 року до набрання вироком законної сили, у співвідношенні одного дня тримання під вартою одному дню позбавлення волі.

2. ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбачених частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України за сукупності вироків до покарання призначеного за цим вироком повністю приєднати не відбуту частину покарання призначеного Іванівським районним судом Одеської області вироком від 27 грудня 2022 року у виді невиконаних 150 годин громадських робіт, способом переведення громадських робіт у більш суворий вид покарання у виді позбавлення волі,за правилами встановленими підпунктом «г», пункт 1 частини 1 статті 72 КК, із співвідношення одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк пять років вісімнадцять днів.

Застосувати стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» з 04 грудня 2023 року до набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 24 години 00 хвилин 31 січня 2024 року.

Початок строку відбування покарання стосовно ОСОБА_7 обчислювати з моменту його взяття під варту 04 грудня 2023 року.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання час його попереднього ув`язнення за цим кримінальним провадженням з 04 грудня 2023 року до набрання вироком законної сили, у співвідношенні одного дня тримання під вартою одному дню позбавлення волі.

3. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 10 квітня 2023 року на бензиновий генератор марки «Mustang», моделі MG2500К-BF, потужністю 2800 W, червоного кольору з рамою чорного кольору - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 15 серпня 2023 року на два алюмінієві бідони об`ємом п`ятдесят літрів кожний, одну алюмінієву каструлю об`ємом сорок п`ять літрів, одну алюмінієву каструлю об`ємом двадцять п`ять літрів, одну алюмінієву каструлю об`ємом десять літрів, одну алюмінієву кришку до каструлі, один чавунний казан об`ємом тридцять літрів - скасувати.

4. Речові докази:

- бензиновий генератор марки «Mustang», моделі MG2500К-BF, потужністю 2800 W,червоного кольору з рамою чорного кольору - повернути законному володільцю ОСОБА_5 ;

- два алюмінієві бідони об`ємом п`ятдесят літрів кожний, одну алюмінієву каструлю об`ємом сорок п`ять літрів, одну алюмінієву каструлю об`ємом двадцять п`ять літрів, одну алюмінієву каструлю об`ємом десять літрів, одну алюмінієву кришку до каструлі, один чавунний казан об`ємом тридцять літрів - повернути законному володільцю ОСОБА_8 .

5. Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду, через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_9