У Х В А Л А

про призначення судового розгляду

03 листопада 2023 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 , його захисника ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 , його захисника ОСОБА_15

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0002237 від 04.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч.3 ст.27 ч.3 ст. 307 КК України та ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.3 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в:

1. Під час підготовчого судового засідання не встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта. В порядку статті 315 КПК України судом проведено підготовку до судового розгляду.

2. Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_14 та його захисник ОСОБА_15 заявили клопотання про колегіальний розгляд справи, а тому на підставі ч. 2 ст. 31 КПК України судовий розгляд здійснюватиметься колегіально судом у складі трьох суддів Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

3. У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Прокурор вказав, що під час досудового розслідування до обвинуваченого застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою. В обґрунтування необхідності застосування цього ж запобіжного заходу під час судового провадження прокурор у клопотанні зазначив про наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів обґрунтовує тяжкістю інкримінованого злочину, що обумовлює можливість тримання під вартою. Зазначає, що враховуючи встановлені обставини кримінального правопорушення, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не гарантує можливості запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник заперечили проти застосування найсуворішого запобіжного заходу, просили суд застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Також, прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Прокурор вказав, що під час досудового розслідування до обвинуваченого застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою. В обґрунтування необхідності застосування цього ж запобіжного заходу під час судового провадження прокурор у клопотанні зазначив про наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів обґрунтовує тяжкістю інкримінованого злочину, що обумовлює можливість тримання під вартою. Зазначає, що враховуючи встановлені обставини кримінального правопорушення, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не гарантує можливості запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник заперечили проти застосування найсуворішого запобіжного заходу, просили суд застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Крім того, у підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. В обґрунтування необхідності застосування цього запобіжного заходу прокурор послався на наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема про ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення. Неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів обґрунтовує тяжкістю інкримінованого злочину, що обумовлює можливість обрання особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник не заперечували, щодо обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Розглянувши клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов таких висновків.

Під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді до ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.07.2023 р. до обвинуваченого ОСОБА_8 також було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.09.2023 включно. В подальшому, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.09.2023 р. продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 08 листопада 2023 включно.

Запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом. Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України» вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36). При цьому, висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

Відповідно до ч 3. ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до 5) раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому виходячи із кваліфікації кримінального правопорушення застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законодавчо передбаченим.

Разом з тим, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

Щодо обґрунтованості підозри.

Суд звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 03.11.2023 року стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного (обвинуваченого), має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, санкція якого, відносить інкримінований злочин до особливо тяжкого у сфері обігу наркотичних засобів і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Захисник не надав до суду жодного доказу на підтвердження обставин, які б підтвердили міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місті проживання, роботи, репутації, тощо. Отже, суд погоджується з доводами прокурора, що ОСОБА_8 може вчиняти в подальшому дії з метою переховування, а співставлення можливих негативних для нього наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Також, суд погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується. Крім того, суд погоджується із наявністю ризику незаконного впливу на свідків, хоча останній є мінімальним. Отже, суд вважає, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження. На думку суду, застосування до обвинуваченого домашнього арешту, не зможе унеможливити спробам переховуватись від суду. Про обрання відносно обвинуваченого особистої поруки не надходило жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру. Застосування до обвинуваченого особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного і не зменшить наявність ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації. Отже, суд погоджується із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо особливо тяжкого злочину, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Розглянувши клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов таких висновків.

Під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді до ОСОБА_12 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.07.2023 р. до обвинуваченого ОСОБА_12 також було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.09.2023 включно. В подальшому, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.09.2023 р. продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 до 08 листопада 2023 включно.

Запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом. Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України» вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36). При цьому, висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

Відповідно до ч 3. ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до 5) раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому виходячи із кваліфікації кримінального правопорушення застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законодавчо передбаченим.

Разом з тим, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

Щодо обґрунтованості підозри.

Суд звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 03.11.2023 року стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного (обвинуваченого), має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Санкція ч. 3 ст. 307 КК України, відносить інкримінований злочин до особливо тяжкого у сфері обігу наркотичних засобів і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Захисник не надав до суду жодного доказу на підтвердження обставин, які б підтвердили міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місті проживання, роботи, репутації, тощо. Отже, суд погоджується з доводами прокурора, що ОСОБА_12 може вчиняти в подальшому дії з метою переховування, а співставлення можливих негативних для нього наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Також, суд погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується. Крім того, суд погоджується із наявністю ризику незаконного впливу на свідків, хоча останній є мінімальним. Отже, суд вважає, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження. На думку суду, застосування до обвинуваченого домашнього арешту, не зможе унеможливити спробам переховуватись від суду. Про обрання відносно обвинуваченого особистої поруки не надходило жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру. Застосування до обвинуваченого особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного і не зменшить наявність ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації. Отже, суд погоджується із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо особливо тяжкого злочину, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Розглянувши клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, суд дійшов таких висновків.

Під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23.06.2023 до ОСОБА_10 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби до 23.08.2023 року. В подальшому, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.07.2023 р. до обвинуваченого ОСОБА_10 також було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 15.09.2023 включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України запобіжний захід у виді особистого зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України.

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

Щодо обґрунтованості підозри.

Оцінка обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 03.11.2023 року стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. В обвинувальному акті зокрема викладене формулювання обвинувачення та фактичні обставини правопорушення.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Санкція вказаної статті відносить інкримінований злочин до особливо тяжкого і передбачає покарання у виді позбавлення волі від дев`яти до дванадцяти років. Отже, суд погоджується із доводами прокурора щодо існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК, та допускає, що обвинувачений може вдатися до переховування як способу поведінки у випадку загрози його інтересам. Наявність інших ризиків прокурором взагалі не доведено.

Особисте зобов`язання є найм`якішим видом запобіжного заходу, визначеного КПК України та відповідає тяжкості злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_10 , з урахуванням його відношення до скоєного. Отже, суд вважає, що існує ризик, передбачений статтею 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання із покладенням ряду визначених чинним процесуальним законодавством обов`язків зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Керуючись ст. 176-178, 182, 183, 194-197, 314, 315 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0002237 від 04.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч.3 ст.27 ч.3 ст. 307 КК України та ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

Судовий розгляд буде проведено 18.12.2023 року об 14:30 год. у відкритому судовому засіданні колегіально судом у складі трьох суддів Бориспільського міськрайонного суду Київської області у приміщенні суду за адресою м. Бориспіль, вул. Героїв Небесної Сотні 8.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31.12.2023 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31.12.2023 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 виконувати покладені на нього обов`язки, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі м. Києва, Київської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання. Строк дії зазначених обов`язків до 31.12.2023 р. Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Письмово під розпис повідомити ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 08.30 год. 07.11.2023 р.

Суддя ОСОБА_1