Справа № 212/5821/17
У Х В А Л А

29 листопада 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора Криворізької північної окружної прокуратури ОСОБА_5 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, внесеного в ЄРДР за №0002064 від 27.07.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст клопотання і позиції учасників судового провадження

На адресу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання прокурора ОСОБА_7 про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002064 від 27.07.2015 року. Вимоги клопотання обґрунтовані наступним.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна(грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

14.03.2018 року Апеляційним судом Дніпропетровської області вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року відносно ОСОБА_6 скасовано. У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Пунктом 1 ч. 7 ст. 42 КПК України на обвинуваченого покладено обов`язок прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Однак, після призначення кримінального провадження до нового розгляду ОСОБА_6 до суду не з`явився, за останнім місцем проживання обвинувачений відсутній, заходи щодо встановлення місця знаходження обвинуваченого позитивного результати не дали, тобто ОСОБА_6 почав переховуватися від суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 19.05.2022 року ОСОБА_6 оголошено у розшук, провадження у справі зупинено.

На підставі ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 19.05.2022 року, СКП ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області відносно обвинуваченого ОСОБА_6 заведено оперативно розшукову справу категорії «Розшук» №15222007 від 22.07.2022.

Незважаючи на вжиті заходи, фактичне місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_6 не встановлено.

За наявної у СКП ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області інформації стало відомо, що обвинувачений ОСОБА_6 перейшов на нелегальне становище та з метою ухилення від суду 02.12.2020 року перетнув (відповідно перевірки, проведеної за офіційною базою Державної прикордонної служби України перетину державного кордону України ІПС «АРКАН») Державний кордон України через пункт пропуску «Бориспіль» Київської області, виїхавши на територію Туреччини, місто Стамбул та до теперішнього часу в Україну не повернуся, чим порушив покладені на нього як на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст.42 КПК України. Відомості щодо перетину ОСОБА_6 кордону у зворотному напрямку відсутні.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22.09.2023 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оголошено у міжнародний розшук.

На думку прокурора, це свідчить про ухилення ОСОБА_6 від суду неявка до суду з неповажних причин.

Також прокурор зазначив, що існують підстави для обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши відомості про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У зв`язку з викладеним, у клопотанні прокурор просив обрати обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги клопотання та просив його задовольнити, з викладених у ньому мотивів. Також зазначив, що відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинуваченого, якщо він оголошений у міжнародний розшук. Оскільки ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_6 оголошений у міжнародний розшук, прокурор вважає, що існують достатні підставі для обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_4 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 зазначив, що покладається на розсуд суду з даного питання.

2.Оцінка та мотиви суду

Дослідивши обставини, викладені в клопотанні та матеріалах судового провадження, заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення ж судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України (ч. 2 ст. 331 цього кодексу).

Запобіжні заходи відносяться до заходів забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 2 ст. 131 цього кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до частин 1, 2 статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Частина 6 статті 193 КПК України передбачає, що суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З огляду на зазначені положення закону, суд під час вирішення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинуваченого, з метою визначення, чи є законні підстави для обрання стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно в межах доводів відповідного клопотання розкрити питання: 1) кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 ; 2) наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 3) наявності та достатності доказів того, що обвинувачений виїхав та/або оголошений у міжнародний розшук; 4) ризиків, які були заявлені стороною обвинувачення, та їх обґрунтованість; 5) чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

2.1. Щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за яке можливе призначення покарання у виді позбавлення волі від чотирьох до шести років, що відповідає законодавчо передбаченим підставам (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України) для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

2.2. Щодо обґрунтованості підозри

На даному етапі кримінального провадження суд не вправі давати оцінку обґрунтованості підозри та пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, оскільки вказані обставини будуть досліджуватися судом під час судового розгляду та за результатами якого буде прийнято остаточне рішення в справі. Разом з тим, оцінці судом під час розгляду клопотання підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність наведеного прокурором ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

2.3. Щодо наявності та достатності доказів того, що обвинувачений виїхав та/або оголошений у міжнародний розшук

Під час судового розгляду суд встановив, що 02.12.2020 року перетнув Державний кордон України через пункт пропуску «Бориспіль» Київської області, виїхавши на територію Туреччини, місто Стамбул та до 17 травня 203 року, станом на 16 годину 05 хвилин не повернуся,

22.09.2023 Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області постановив ухвалу про оголошення у міжнародний розшук обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002064 від 27.07.2015 року за ч.2 ст.186 КК України.

Отже, з огляду на те, що під час розгляду клопотання прокурора та судового розгляду в цілому знайшли своє підтвердження ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває за межами України та оголошений у міжнародний розшук, судом встановлено достатні підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу за відсутності обвинуваченого, відповідно до приписів ч. 6 ст. 193 КПК України.

2.4. Щодо наявності ризику переховування від суду

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високий ступінь імовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Варто зазначити, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. Отже, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, який інкримінується обвинуваченому.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Санкція цього кримінального правопорушення передбачає покарання у виді позбавлення волі від 4 до 6 и років з позбавленням права Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Зазначене свідчить про ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, оскільки, будучи ознайомленим із правами та обов`язками обвинуваченого, він не повідомив суд про необхідність виїзду за кордон та зміну місця свого проживання. На думку суду, зазначені вище обставини свідчать про ухилення від суду обвинуваченого ОСОБА_6 , якому достовірно відомо, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в Україні.

Суд констатує той факт, що неявка обвинуваченого в судові засідання, однак, зник, не повідомивши суд у встановленому законом порядку про причини неприбуття в судове засідання та зміну свого місцезнаходження. Місцезнаходження обвинуваченого наразі не встановлено, його адреса місця проживання суду не відома.

Враховуючи наведене, та констатуючи відсутність з боку обвинуваченого ініціативи щодо повідомлення суду про можливість/неможливість участі в судовому розгляді, суд обґрунтовано встановив, що останній ухиляється від суду.

2.5. Щодо винятковості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доведеності, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України

У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Враховуючи оголошення ухвалою суду від 22.09.2023 року ОСОБА_6 у міжнародний розшук та приписи ч. 6 ст. 193 КПК України, суд здійснював розгляд клопотання за відсутності обвинуваченого.

Кримінальний процесуальний закон передбачає, що відносно обвинуваченого, який оголошений в міжнародний розшук, суд може обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. За своєю правовою природою така ухвала є дозволом на затримання останнього з метою приводу, що передбачено ч. 3 ст. 187 КПК, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу або його зміну на більш м`який запобіжний захід. Таким чином, запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_6 , не застосовується. Аналогічної позиції дотримується і ККС ВС у своїй ухвалі від 21 вересня 2021 року в справі № 991/5913/21.

Таким чином, розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України, суд позбавлений можливості застосувати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, оскільки таке питання буде розглядатися судом після затримання обвинуваченого.

У той же час, суд звертає увагу, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Отже, більш м`який запобіжний захід у вигляді застави не зміг запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України строк дії такої ухвали не зазначається.

3.Висновки

У Рішенні від 19.10.2009 № 26-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Під час розгляду клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що рішення слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу, прийняте в порядку ч.6 ст.193 КПК, за своїм правовими наслідками підпадає під поняття «постанова про утримання під вартою» в розумінні ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників, з огляду на наступне.

За загальним правилом, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, що відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншим міжнародно-правовим актам.

Процедура, передбачена в ч.6 ст.193 КПК, є випадком, який дозволяє суду розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст.177 КПК, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу. Такий імперативний обов`язок покладено на слідчого суддю, суд саме з метою дотримання прав та законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого на участь у судовому розгляді та реалізації відповідних прав.

У даному випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, хоча й не призводить до негайного взяття особи під варту, однак, виступає правовою підставою для затримання і доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Так, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є одним із обов`язкових документів, на підставі якого уповноважений орган запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну (Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол, затверджена спільним наказом МВС України, ОГП, НАБ України, СБ України, ДБР, Мінфіну України, Мін`юсту України від 17 серпня 2020 року № 613/380/93/228/414/510/2801/5). Після затримання особи за межами України, слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, готує клопотання про видачу особи в Україну, до якого серед інших документів обов`язково додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК України). Тобто, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи за межами України, ухвалюється рішення про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності та здійснюється доставка особи на території України до місця кримінального провадження.

При цьому час затримання такої особи фактично може перевищувати 30 діб тримання під вартою за ст. 59 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 40 діб тимчасовий арешт за ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників та 60 діб строк дії ухвали про тримання під вартою за ч. 1 ст. 197 КПК.

Тобто, на відміну від затриманої особи з метою приводу, яка має гарантії не пізніше 36 годин з моменту затримання бути звільненою або доставленою до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу, затримана особа на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, може бути затриманою і утримуватись під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження.

Отже, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 193 КПК, має правовим наслідком обмеження права на свободу та особисту недоторканність.

Аналогічного висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14.02.2022 у справі № 991/3440/20 (провадження № 51-5359 кмо 21).

З урахуванням викладених вище обставин, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, з урахуванням доведення стороною обвинувачення наявності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, змісту та обсягу обвинувачення, тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , достовірної обізнаності щодо здійснення відносно нього кримінального переслідування, можливості пересуватись у межах різних населених пунктів та країн, клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 42, 335, 369, 372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Клопотання прокурора задовольнити повністю.

2.Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, народженому у м. Кривий Ріг, останнє відоме суду місце проживання: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше ніж через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

У решті ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1