Справа №694/2415/23
провадження № 1-кс/694/862/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2023 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

в с т а н о в и в :

По підсистемі «Електронний суд» до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за її заявою від 03.10.2023.

Вказана скарга обґрунтована тим, що 04.10.2023 року нею, ОСОБА_3 на електронну пошту Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області подано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за фактом погроз на її адресу невідомими особами. Станом на момент звернення із даною скаргою, скаржник не отримала від посадових осіб Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області будь-якого повідомлення про результати розгляду вищевказаної заяви, що підтверджує факт бездіяльності і невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України.

У зв`язку з цим, заявник просить слідчого суддю зобов`язати уповноважених осіб Звенигородський РВП ГУНП в Черкаській області внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 11.10.2023 року матеріали зазначеної скарги були передані судді ОСОБА_1

12.10.2023 за скаргою було відкрито провадження і призначено судовий розгляд на 12.10.2023 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала та просила задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у скарзі. Зазначила, що вбачає у діях невстановленої особи склад злочину - погрозу її життю. Така погроза на її думку виражалася у пропозиції їй від`їхати до м. Харків та закликах перестати писати звернення до відповідних органів. Дані погрози були поширені у мережі інтернет.

Представник Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином.

Дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, заслухавши пояснення скаржника, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Із наданих матеріалів за заявою ОСОБА_3 слідує, що остання звернулася до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області із заявою, датованою 03.10.2023 про вчинення невідомою особою кримінального правопорушення погрози її життю.

У заяві зазначила, що 14.05.2023 в групі «МІСТО ЗМІН» в фейсбуці опубліковано погрози на її адресу і іншого мешканця м. Ватутіне. Дана погроза вбачається з висловлювання «..вас чекають дуже великі проблеми… раджу забирати свої речі і їхати в Харків…».

ОСОБА_3 вважає погрози реальними та убачає у діях невідомої особи склад кримінального правопорушення - погроза життю.

Заява ОСОБА_3 була доставлена до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області 04.10.2023, однак, відомості, викладені у заяві до ЄРДР внесено не було.

Положеннями частини 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на

оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням

діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Ч. 1 ст. 129 КК України передбачено кримінальну відповідальність за погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

З об`єктивної сторони злочин характеризується діями, які полягають у залякуванні особи тим, що винний позбавить її життя. Погроза зробити це може набувати будь-якої форми: усної, письмової, за допомогою міміки, жестів, демонстрації тощо. Необхідною умовою є звернення погрози до конкретної особи, в тому числі через сторонніх осіб.

Як випливає із статті 129 КК України, обов`язковою ознакою складу злочину є реальність погрози вбивством, якою вона буває у всіх випадках, коли потерпілий має підстави боятися її виконання, тобто, потерпілий має сприймати її такою, що може здійснитися, у кожному окремому випадку, виходячи з конкретних обставин справи. При визначенні реальності погрози вбивством слід враховувати як суб`єктивні так і об`єктивні критерії, зокрема, з`ясування форми, характеру, місця, часу, обстановки її встановлення, особу винного, характер попередніх відносин між винним і потерпілим.

Ознаки об`єктивної сторони погрози вбивством полягають у висловленні погрози позбавлення особи життя за наявності реальних підстав побоюватися здійснення такої погрози.

Дослідивши матеріали скарги за зверненням ОСОБА_3 , слідча суддя вважає, що у ній відсутні об`єктивні відомості, які би свідчили про те, що у мережі фейсбук невідома особа під ніком ОСОБА_4 дійсно висловлювала погрози позбавлення ОСОБА_3 життя. Саме лише висловлювання невідомої особою фраз «..вас чекають дуже великі проблеми… раджу забирати свої речі і їхати в Харків…», не указують на наявність складу злочину, передбаченого ст. 129 КК України у діях вказаної особи, позаяк не містять переконливих та безсумнівних доказів існування доведеного до скаржника наміру вбивства ОСОБА_3 , що об`єктивувалося, на думку скаржниці, у наведених вище фразах.

При цьому, слід звернути увагу на те, що погроза вбивством повинна бути конкретною та реальною.

При цьому з самого тексту неможливо ідентифікувати, що вказані фрази були адресовані саме скаржниці.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що зазначені скаржницею відомості не можуть слугувати належною підставою для ініціювання кримінального провадження та є необґрунтованим застосуванням заходу кримінально-правового примусу. Відтак в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 303, 307, 309 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволені скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 16.10.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1