КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

13 вересня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2023 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 21 серпня 2023 року Обухівський районний суд Київської області продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 діб, до 19 жовтня 2023 року включно.

Цією ж ухвалою суд продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк, що не перевищує два місяці, обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_10 , однак рішення суду в цій частині ніким не оскаржується.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, проаналізувавши доводи сторін кримінального провадження, враховуючи зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, зокрема ОСОБА_5 ,дійшов висновку про відсутність на даний час достатніх даних, які б свідчили про зміну обставин, які були підставами для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 найбільш суворого запобіжного заходу та продовження строку його дії або про припинення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені судом раніше.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2023 року, якою в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 відмовлено скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 та змінити стосовно нього запобіжний захід на більш м`який - у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_1 , з покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник обвинуваченого посилається на те, що постановлення ухвали про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою відбувалось з істотними порушеннями вимог процесуального законодавства, що призвело до порушення прав обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

Захисник звертає увагу на те, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вказує захисник і на те, що для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор повинен посилатися на докази та обґрунтовувати неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте, навіть із плином судового розгляду, прокурор продовжує посилатися на застарілі та неактуальні на цей час обставини, без посилання на конкретні докази.

Як вважає захисник, поза увагою суду залишилося і те, що ризик втечі обвинуваченого за практикою ЄСПЛ не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, проте суд продовжує строк тримання під вартою ОСОБА_5 з одних і тих самих формальних підстав, мотивуючи висновки тяжкістю обвинувачення та покарання.

Стороною обвинувачення при поданні клопотання про продовження строку дії раніше обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як вважає захисник, не доведено жодного з ризиків, передбачених, пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: щодо переховування від органів досудового розслідування або суду; знищити. сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; щодо незаконного впливу на потерпілого та свідків та щодо вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_5 має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, на утриманні має матір-пенсіонерку та батьки дружини. Сторона обвинувачення не надала доказів реального існування ризику знищити чи спотворити докази.

Доказів того, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, сторона обвинувачення також не надала.

КПК України, як зазначає у скарзі захисник, покладає обов`язок доведення ризиків не процесуальної поведінки особи та неможливості застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу на сторону обвинувачення, у зв`язку з чим сторона захисту вважає, що сторона обвинувачення цього не зробила, а тому, за наявності вищевикладених обставин, є всі підстави для скасування ухвали Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2023 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 .

Крім того, на думку захисника, досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0000515 від 25.03.2021 та № 0000522 від 26.03.2021, які об`єднані в одне провадження, порушена належна процесуальна процедура визначення слідчих та групи слідчих слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві, і, як наслідок, відповідні повноваження здійснювали у кримінальному провадженні не уповноважені на те особи, і це обумовлює недопустимість усіх доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані не уповноваженими на те особами.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги обвинуваченого на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснено без участі сторін кримінального провадження, оскільки прокурор та захисник обвинуваченого, будучи належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не прибули та не повідомили суд про наявність поважних причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2023 року про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що стороною обвинувачення, не було надано доказів на підтвердження існування заявлених ризиків, а тому оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2023 року, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини даного кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, не дозволяють зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Що ж стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про те, що з часу обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 з'явилися нові обставини, які свідчать про зміну чи зменшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов'язків, зокрема про те, що відомості, викладені в показаннях у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_10 не відповідають дійсності, оскільки останній навмисно оговорює ОСОБА_5 задля уникнення відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину, а також щодо істотних порушень кримінального процесуального закону під час проведення досудового розслідування та оцінки доказів, наданих стороною обвинувачення в судовому засіданні на підтвердження обставин кримінальних правопорушень, які потрібно дослідити, то вони взагалі не можуть братись до уваги, оскільки предметом апеляційного перегляду в даному випадку є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, а не доведеність висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції не вправі вдаватись у будь-яку оцінку, наданих сторонами доказів, які стосуються обставин інкримінованих обвинуваченим, зокрема ОСОБА_5 , кримінальних правопорушень.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 жовтня 2023 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника останнього - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2023 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 діб до 19 жовтня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ ____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 372/3975/21

Номер провадження: 11-кп/824/4929/2023

Категорія: п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1