Справа № 333/4539/22
Провадження № 1-кп/333/327/23
УХВАЛА

09 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя питання про доцільність подальшого продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6

09.10.2023 року під час судового розгляду головуючий у справі поставив на обговорення питання доцільності подальшого утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи вимоги ст.331 КПК України. Також, суд врахував той факт, що у ОСОБА_4 строк тримання під вартою закінчується 12.10.2023 року, судовий розгляд по даному кримінальному провадженню не завершено, а наступне судове засідання заплановано на 17.10.2023 року.

Питання про доцільність подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та ОСОБА_6 у закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку особи, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру повинно було розглядатися у судовому засіданні, яке відбулося 25.09.2023 року.

Водночас, під час його проведення, до того як суд поставив на обговорення вказане питання обвинувачений ОСОБА_4 був видалений із зала суду головуючим через неналежну поведінку останнього. Тому, враховуючи думки усіх учасників провадження, суд 25.09.2023 року розглянув питання щодо подальшої доцільності утримання ОСОБА_6 у медичному закладі і відклав розгляд питання щодо доцільності подальшого утримання ОСОБА_4 під вартою, так як останній був відсутнім.

09.10.2023 року у судовому засіданні не були присутні ОСОБА_6 , його законний представник та захисник, так як суд вирішував єдине питання - питання щодо доцільності подальшого утримання ОСОБА_4 під вартою.

Учасники кримінального провадження не заперечували провести це судове засідання без участі ОСОБА_6 , його законного представника та захисника, враховуючи вказані обставини.

Прокурор вважав, що ОСОБА_4 необхідно продовжити дію запобіжного заходу, враховуюче, що під час проведення досудового розслідування у обвинуваченого була встановлена наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на цей час не відпали.

Так, обвинувачений може переховуватися від суду з метою ухилення від покарання у зв`язку з тим, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі за скоєння особливо тяжкого злочину, за який передбачено кримінальну відповідальність у виглядi позбавлення волі вiд семи до дванадцяти рокiв з конфіскацією майна. Крім того, ОСОБА_4 можевчинити інше кримінальне правопорушення, з урахуванням відомостей про судимість останнього, який був неодноразово засуджений за скоєння злочинів проти власності, судимість за які в установленому законом порядку не зняті та не погашені. Тому, відносно ОСОБА_4 жоден iз більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти встановленим ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що він жодного разу не порушував запобіжні заходи, які до нього застосовувалися по інших кримінальних провадженнях. Відсутні докази, що він перебував у розшуку. На цей час судовий розгляд майже завершено: потерпілий та свідки допитані, залишився один свідок, який має бути допитаним за клопотанням сторони захисту. Його винуватість не доведена, жодних слідів пальців його рук не було вилучено під час огляду місця події, хоча за словами потерпілого він разом із ОСОБА_6 там знаходилися майже добу. При цьому, з тих же показань потерпілого він не перебував у рукавичках. Крім того, він себе дуже погано почуває, необхідної медичної допомоги у слідчому ізоляторі він не отримує. Під вартою перебуває вже тривалий час. Ризики, про які зазначив, прокурор зовсім необґрунтовані, він має постійне місце проживання. У зв`язку з цим просить обрати йому альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, а саме: домашній арешт, можливо навіть із застосуванням електронних засобів контролю.

Захисник ОСОБА_5 також заперечував проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , зазначивши, що останній вже тривалий час перебуває під вартою. У прокурора відсутні будь-які докази щодо залишення ризиків у ОСОБА_4 . Стан здоров`я обвинуваченого погіршився, ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання. Вплинути на свідків, обвинувачений вже не зможе, так як вони були допитані під час судового розгляду. ОСОБА_4 на цей час є не судимою особою. Жодного вироку, який набрав законної сили відносно ОСОБА_4 не має. Враховуючи вказані обставини, вважає, що в даному випадку ОСОБА_4 можливо застосувати домашній цілодобовий арешт, навіть з електронним засобом контролю.

Розглянувши питання доцільності продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , заслухавши доводи прокурора, думки учасників процесу, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Встановлено, що 16.05.2022 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід тримання під вартою по 14.07.2022 року. У подальшому, ухвалами слідчих суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя вказаний запобіжний захід був продовжений по 09.09.2022 року та 13.10.2022 року.

Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2022 року, 08.12.2022 року, 25.01.2023 року, 21.03.2023 року, 15.05.2023, 27.06.2023 року, 14.08.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено строк запобіжного заходу по 11.12.2022 року, 05.02.2023 року, 25.03.2023 року, 19.05.2023 року, 13.07.2023 року, 25.08.2023 року, 12.10.20223, відповідно.

Згідно вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, вказане в обвинувальному акті. При цьому, суд також враховував показання потерпілого, надані останнім під час судового розгляду, а також письмові докази, надані прокурором та досліджені судом. Вказані докази суд оцінює лише з точки зору обґрунтованої підозри обвинуваченому ОСОБА_4 .

Тобто, на даному етапі судового розгляду підозра відносно ОСОБА_4 цілком обґрунтована, а доводи сторони захисту, обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності; обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, у лікаря нарколога не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (перебуває у цивільному шлюбі; має постійне місце реєстрації та проживання у м. Запоріжжі; має на утриманні доньку 2015 року народження, з якою фактично разом не проживає).

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, і це дає підстави вважати, що останній, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та невідворотність покарання за його вчинення в разі доведення вини, буде переховуватись від суду. Приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, суд вважає, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового розслідування або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, при чому, востаннє звільнився з місць позбавлення волі у квітні 2018 року. Також, на цей час відносно ОСОБА_4 у Комунарському районному суді м. Запоріжжя та Токмацькому районному суді Запорізької області перебувають кримінальні провадження у скоєнні умисних кримінальних правопорушень (за ч.2 ст.186 КК України). Крім того, відсутні достовірні відомості щодо отримання обвинуваченими щомісячного постійного доходу.

Таким чином, у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у першу чергу на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинуваченого, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжують існувати ризики, передбачені п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від суду; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Стосовно питання здоров`я ОСОБА_4 , судом неодноразово вживалися заходи щодо встановлення об`єктивного стану здоров`я обвинуваченого, у зв`язку з чим начальника ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінальної виконавчої служби України» було зобов`язано надавати інформацію з цього питання та проводити медичні огляди із залученням різних медичних спеціалістів. Судом 04.08.2023 року було отримано лист від в.о. начальника філії ЦОЗ ДКВС України в Запорізькій області ОСОБА_8 з інформацією, що 03.08.2023 року ОСОБА_4 був обстежений та оглянутий лікарями Запорізької міської медичної частини, показань для подальшого обстеження та лікування, у т.ч. поза межами ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» обвинувачений не має.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про необхідність продовження утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Водночас, під час розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого, суд розглянув можливість застосування до ОСОБА_4 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, у т.ч. домашнього арешту та застави.

В даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, суд вважає, що встановлені ризики є настільки вагомими, що домашній арешт, не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 при застосуванні вказаного запобіжного заходу.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , суд розглянув можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави і дійшов до такого.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що законодавець передбачив в ч.4 ст.183 КПК України, право, а не обов`язок суду не визначати розмір застави, з урахуванням конкретних обставини даного кримінального провадження (перебування ОСОБА_4 під вартою більше 1 року 4 місяців), здійснення під час судового розгляду більшості з запланованих дій (допит потерпілого, усіх свідків та дослідження усіх письмових доказів) вважаю за можливе визначити альтернативний запобіжний захід, а саме заставу.

Виходячи із вимог ч.2 ст.182 КПК України та з урахуванням відсутності цивільного позову потерпілого, тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне визначати можливість застосувати заставу у межах 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у розмірі 671 000 грн., які ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести.

На думку суду вказаний розмір застави достатньою мірою буде гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.

У разі внесення вказаної застави на обвинуваченого ОСОБА_4 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись ст. ст. 177, 182, 194, 314-317, 331, 372, 384, 395, 508 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 07.12.2023 року (включно).

ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 671 000 (шістсот сімдесят одна тисяча) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_4 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Копію ухвали вручити прокурору, ОСОБА_4 та захиснику ОСОБА_5 .

Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 10.10.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1