Справа № 539/5015/19
Провадження № 1-кп/539/13/2023
ВИРОК
іменем України
13 грудня 2023 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
законного представника потерпілої - ОСОБА_6 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лубни Полтавської області, громадянки України, освіта середня спеціальна, пенсіонерки, вдови, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження малолітній дитині ОСОБА_5 за таких обставин.
12.09.2017р., 13.09.2017р., 14.09.2017р. ОСОБА_10 перебувала вдома за адресою АДРЕСА_1 разом зі своєю малолітньою донькою, ОСОБА_5 . У вказаний проміжок часу (точної дати та часу слідством не встановлено) між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. В ході даного конфлікту у ОСОБА_10 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2
12.09.2017р., 13.09.2017р. та 14.09.2017р. (точного часу слідством не встановлено) ОСОБА_10 реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , підійшовши до останньої, при виконанні домашнього завдання, умисно нанесла руками декілька ударів по тілу ОСОБА_5 .
Згідно висновку експерта № 274 від 15.09.2017 року у ОСОБА_5 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: двох поруч розташованих синців по зовнішній поверхні правого стегна в середній третині та синця по зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині, які утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів), можливо в указаний в постанові строк і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Враховуючи викладені обставини, сторона обвинувачення дійшла висновку, що ОСОБА_10 своїми діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що 14.09.2019 року вона перебувала вдома за адресою: АДРЕСА_1 . Її чоловік поїхав на роботу, вона з дочкою поснідали і почали робити домашнє завдання з української мови. Рита припустилася помилок, вона сказала їй переписувати. Рита спочатку не хотіла цього робити, просила увімкнути їй мультфільми, однак згодом переписала. Визнає, що підвищила голос, потім вибачалась перед донькою. Потім вони зібралися до школи, вона приготувала речі, оскільки зі школи ОСОБА_11 повинен був забирати батько за рішенням опікунської ради. По дорозі до школи, вони разом зайшли до магазину, вона купила дитині смаколиків. До вечора суботи їй нічого не було відомо, вона прийшла до своїх батьків на АДРЕСА_2 і чекала коли ОСОБА_12 привезе їй дитину. Однак, ОСОБА_11 ніхто не привіз, а коли вона зателефонувала ОСОБА_12 , той сказав їй «чекай, зараз поліція до тебе приїде». В понеділок вона пішла до школи, де її зустрів ОСОБА_12 і сказав не ходити до школи «щоб дитина від тебе відвикала». До карантину вона постійно ходила до школи, бо тільки там могла бачити свою дитину. Вона зверталася до суду з позовом про повернення дитини, розгляд справи тривав 3,5 роки. Суд вирішив залишити дитину з батьком, на її думку, через дане кримінальне провадження. Тілесних ушкоджень вона дитині не наносила, тільки підвищувала голос. На дитині синців не було. 12,13 вересня нічого надзвичайного не відбувалося, звичайний ритм життя. Рита була «маминою», вони спали разом, вона від неї не відходила. Коли ОСОБА_13 було приблизно три роки, в неї була операція з видалення пухлини на правій руці, після чого їй руку треба берегти, не можна підіймати важкі речі, в основному вона робить все лівою рукою. Рита ходила на танці, а потім вона з`ясувала, що батько записав її на карате. В серпні 2017 року вона бачила на ОСОБА_13 , коли та повернулася від батька, синці. Під час проживання з ОСОБА_12 вона відчувала постійне психологічне та фізичне насильство, через що наприкінці квітня 2016 року пішла від нього.
Неповнолітня потерпіла ОСОБА_5 , допитана в присутності психолога, пояснила, що 12, 13, 14 числа років п`ять тому мама била її за помилки в домашньому завданні. Це було на квартирі у чоловіка її матері. Била по рукам, по спині. Коли батько забрав її зі школи, вона все йому розповіла і вони поїхали до поліції, наступного дня знімали побої. 12 числа вона пішла до школи у пригніченому настрої, телефона в неї не було, нікому про це не розповідала через сором. 13 числа її знову побила мама і вона пішла до школи з поганим настроєм, знову нікому не розповідала про це. 14 числа також била мама, як саме не пам`ятає. Вона переписувала з чернетки на чистовик, мама побачила помилки і побила. Пішла до школи з пригніченим настроєм, нікому про це не розповідала. О 17.00 годині зі школи її забрав батько. На той час вона відвідувала гурток народних танців. Клуб «Євроклуб» секції карате і бокс вона відвідувала, але це було вже після того, як вона переїхала до батька. З мамою в неї і до цього були погані стосунки через небажання мами, щоб вона спілкувалась з батьком. І до цього мама її била.
Законний представник потерпілої ОСОБА_6 , допитаний як свідок, пояснив, що він є батьком ОСОБА_5 . В четвер 14.09.2017 р. приблизно о 17 год. він забирав дитину зі школи після уроків. Маргарита була в поганому настрої та шкутильгала. Коли вони сіли в автомобіль, дитина розповіла, що протягом 12, 13 і 14 вересня її била мама рукою та показала синці, які були по лівому боку, починаючи з ребер до стегна. Він поїхав до поліції, написав заяву, направили до травмпункту, до якого вони з`їздили. Ввечері приїхала поліція до нього додому, він написав або заяву, або пояснення. Наступного дня він приїхав до поліції, слідчий відправила на експертизу. До цього випадку побиття не було, але були неприпустимі вчинки: ОСОБА_14 забирала телефон у дитини, розбила подарований ним телефон, забороняла з ним спілкуватися. Обвинувачена матір`ю була гарною відносно їх дитини, а до його дітей від попередніх шлюбів - не дуже гарною. Він погано ставиться до ОСОБА_15 , вона не приймає участі у вихованні, не зустрічається з дитиною, відмовила дитині у двох зустрічах. Він дійсно пропонував ОСОБА_14 мирову угоду, пропонував закрити кримінальне провадження в обмін на врегулювання майнових питань, в тому числі щоб вона видала довіреність на 1 /2 частину автомобіля. Маргарита відвідувала і танці, і карате, але він не пам`ятає коли вона почала ходити на карате. Вважає, що справжнім мотивом побиття дитини стала особиста неприязнь до нього за те, що він її виставив з будинку.
Свідок ОСОБА_16 , допитаний судом в режимі відеоконференції, пояснив, що підтримує дружні стосунки з ОСОБА_17 з дитинства. З ОСОБА_14 у нього були добрі стосунки як з дружиною друга. Приблизно в 2016 році в родині ОСОБА_12 не склалися стосунки, в результаті чого ОСОБА_18 переїхала, потім вони розлучилися і в них розпочалися конфлікти з приводу дитини. Коли ОСОБА_15 з`їхала від ОСОБА_19 , то ОСОБА_20 проживала у бабусі. Оксана перешкоджала батьку спілкуватися з дитиною, були постійні конфлікти. Він порекомендував ОСОБА_19 звернутися до органу опіки. Опіка встановила графік, а саме з четверга по неділю дитина проживає за батьком. Коли він був в гостях у ОСОБА_19 , то ОСОБА_20 розповідала, що не хоче повертатися до бабусі і дідуся від батька. Коли ОСОБА_15 переїхала жити до нового чоловіка, то дитина категорично відмовилась жити з вітчимом. ОСОБА_19 йому розповідав про конфлікти доньки з матір`ю. В серпні 2017 року ОСОБА_19 йому розповів, що ОСОБА_15 б`є дитину до синців, вона боїться повертатися до матері. Про те, що ОСОБА_20 побила мама, йому розповів ОСОБА_19 . ОСОБА_15 була дуже гарною дружиною, господинею, матір`ю. До 14 вересня йому ОСОБА_20 не говорила про погане ставлення до неї мами, до цього він чув це від ОСОБА_19 . Маргарита йому розповіла про це після 14 вересня, коли вони розпочали підготовку до цивільного процесу про визначення місця проживання дитини.
Свідок ОСОБА_21 , допитана судом, повідомила, що була вчителькою ОСОБА_20 з 1 по 4 класи. Маргарита спокійна дитина, охайна, завжди готова до уроків, не схильна до придумувань, гарно навчалася. В школу дитину приводила мама, на батьківських зборах також пам`ятає маму. Батько теж постійно цікавився. У вересні 2017 року вона була на курсах підвищення кваліфікації, після повернення їй розповіли, що мама побила ОСОБА_20 . Вона не помітила особливих змін в поведінці дитини, тільки те, що ОСОБА_20 припинила спілкуватися з мамою. До цього випадку вона ніколи не чула про насильство з боку матері, вона не повірила, що таке може бути.
Свідок ОСОБА_22 суду повідомила, що є сусідкою ОСОБА_12 . Нічого поганого вона про родину сказати не може, не бачила щоб ОСОБА_15 била дитину і ніколи, ні від кого не чула такого.
Свідок ОСОБА_23 пояснила, що працювала практичним психологом у школі. Була присутня при допиті ОСОБА_20 в поліції, потім проводила діагностику дитині. Їй ОСОБА_20 не говорила про тілесні ушкодження. Особисто їй відомо лише те, що ОСОБА_20 розповідала в поліції. Пам`ятає, що дитина була замкнута, спокійна, бурних емоційних проявів не було. Ознак дитини, яка зазнала такого насильства (щоб три дні била мама), не було.
В судове засідання не з`явилися свідки: ОСОБА_24 на даний час проживає у Німеччині, ОСОБА_25 на даний час перебуває у Німеччині, неповнолітня ОСОБА_26 перебуває за кордоном, ОСОБА_27 помер.
Вислухавши учасників процесу, які не заперечували проти прослуховування показань даних свідків, які вони надавали під час розгляду кримінального провадження іншими складами Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, суд вважає за доцільне обмежитися прослуховуванням звукозаписів їхніх попередніх показань.
Свідок ОСОБА_24 пояснила, що вона являється рідною сестрою першої дружини ОСОБА_28 , який, як батько ОСОБА_20 , часто звертався до неї за допомогою в підготовці домашнього завдання з англійської мови, інколи вона займалася практичними заняттями (репетиторством) з ОСОБА_29 . У вересні 2017р. Рита прийшла до неї на практичні заняття, вона була не така як завжди, пригнічена. Коли ОСОБА_24 стала її питати, що сталося, ОСОБА_30 почала плакати та розповіла, що її побила мама та показала синці на нозі, говорила, що це було не вперше; чи показувала синці ОСОБА_30 на інших частинах тіла, ОСОБА_24 не пам`ятає. ОСОБА_6 має трьох дітей від різних шлюбів, він всіх дітей любить, підтримує, матеріально забезпечує, цікавиться їх життям, дітей ніколи не бив.
Свідок ОСОБА_25 , пояснила, що ОСОБА_6 є її батьком, а ОСОБА_5 є її сестрою, з якою вона перебуває в добрих відносинах, товаришує. Маргарита особисто ОСОБА_25 не розповідала про застосування до неї насильства з боку матері. Про факт побиття ОСОБА_20 матір`ю їй розповів батько.
Свідок ОСОБА_26 , яка допитувалась в присутності законного представника, пояснила, що знає ОСОБА_20 з 1 класу, вони подружки. Навесні ОСОБА_20 їй розповідала, що коли вона з мамою робили домашні завдання, то мама на неї кричала. Маргарита проживає з батьком, до мами мабуть в гості ходила. Коли мама приходила до школи до ОСОБА_20 , то ОСОБА_20 потім повернулась у сльозах. Про фізичне насилля ОСОБА_20 не розповідала, лише те, що мама кричала.
Свідок ОСОБА_27 , пояснив, що він являється чоловіком ОСОБА_10 і вітчимом ОСОБА_31 . Із ОСОБА_20 у нього зараз немає ніяких відношень, так як спілкуванню з ним перешкоджає її батько, з ОСОБА_15 у нього добрі сімейні відносини. З ОСОБА_15 одружилися 08.07.2017 р. та стали проживати по АДРЕСА_1 , з ними проживала донька ОСОБА_15 , ОСОБА_20 . З ОСОБА_20 у ОСОБА_27 склалися добрі відносини, вони разом готували домашні завдання, так як він за фахом вчитель. Конфліктів з дитиною в нього не було. 12,13 вересня ОСОБА_27 був вдома, працював за комп`ютером, жодних конфліктів вдома не було. 14 вересня він поїхав по справах, коли приїхав, ОСОБА_15 дома плакала, розповіла, що вона з ОСОБА_29 готувала домашні завдання, і в процесі «шльопнула» останню рукою. Вдарити сильно ОСОБА_15 не могла ОСОБА_11 через її фізичну ваду, так як в неї прооперована рука. Оксана плакала, через те, що у них відбувся з дочкою конфлікт. Він, починаючи з 08.07.2017р. і до 14.09.2017р., бачив на тілі Рити синці, коли вона приїжджала від батька, та коли запитував в неї звідки синці, дитина ховалася під ковдру, притискалася до подушки і мовчала. Про це він повідомляв ОСОБА_10 , однак ні він, ні його дружина до поліції не зверталися. Від батька ОСОБА_20 завжди поверталася замкнута. Телефон в ОСОБА_20 ніхто не відбирав, він лише відкладався на час виконання домашнього завдання. ОСОБА_27 сам підключив телефон ОСОБА_20 до мережі інтернет, крім того, в її розпорядженні було два комп`ютери підключені до мережі інтернет.
В ході судового розгляду досліджено письмові докази, надані стороною обвинувачення, зокрема:
- витяг з ЄРДР від 15.09.2017р., згідно якого за заявою ОСОБА_6 внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (т. 1 а.с. 123);
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.09.2017р., згідно якого 14.09.2017р. прийнято заяву від ОСОБА_6 про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 своїй малолітній доньці, ОСОБА_5 (т. 1 а.с.124);
- копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; (т. 1 а.с. 125);
- рішення виконкому Лубенської міської ради від 25.01.2017р. про визначення порядку побачень та участі батька у вихованні дочки, згідно якого визначено для ОСОБА_6 порядок побачень з донькою, ОСОБА_5 ; (т. 1 а.с. 126);
- лист відділу сім`ї, молоді та спорту виконкому Лубенської міської ради від 20.09.2017р. начальнику Лубенського ВП ГУНП у Полтавській області, про те, що до відділу сім`ї, молоді та спорту 15.09.2017р. надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про вчинення насильства по відношенню до його малолітньої доньки, ОСОБА_5 , 2008р.н.;(т. 1 а.с. 127);
- повідомлення ОСОБА_6 від 15.09.2017р. голові комісії з питань захисту прав дитини виконкому Лубенської міської ради про застосування насильства у сім`ї ОСОБА_10 відносно малолітньої дочки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; (т. 1 а.с.128);
- висновок експерта №274 від 15.09.2017р., згідно якого проведенням судово-медичної експертизи ОСОБА_5 , з урахуванням медичної документації на її ім`я у підекспертної встановлені тілесні ушкодження у вигляді: двох поруч розташованих синців по зовнішній поверхні правого стегна в середній третині та синця по зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині, які утворилися від дії тупого (тупих) предмету (предметів), можливо в указаний в постанові строк і по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Беручи до уваги локалізацію та механізм спричинення тілесних ушкоджень виявлених при судово-медичній експертизі ОСОБА_5 слід вважати, що вищезазначені тілесні ушкодження в цілому не могли утворитися при одночасному падінні останньої на площину. (т. 1 а.с. 129);
- протокол проведення слідчого експерименту від 03.10.2017р. з фототаблицею до нього, згідно якого потерпіла ОСОБА_5 розповіла про обставини подій заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та показала механізм нанесення (т. 1 а.с. 130-133);
- висновок експерта №319 від 24.10.2017р., згідно якого покази ОСОБА_5 дані нею під час проведення з нею слідчого експерименту в якості потерпілої від 03.10.2017р., в цілому не протирічать даним судово-медичної експертизи ОСОБА_5 в частині давності, характеру та механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень (а.с.134);
- висновок №552 від 28.12.2018р., згідно якого індивідуально-психологічними особливостями ОСОБА_5 є високий для її молодшого школяра рівень інтелекту, знань та зв`язного мовлення, нормативне функціонування пізнавальних процесів (сприймання, пам`яті, мислення, уяви), високий віковий рівень розвитку довільності поведінки, усвідомленості власних почуттів, станів та психологічних мотивів поведінки. Виявляє орієнтованість на відповідність соціально схвалюваним нормам, дисциплінованість, емоційну чутливість, вразливість, прагнення уникати конфліктів. Психотравмуючими для ОСОБА_32 є обставини, що різко виходять за рамки звичної прогнозованої життєдіяльності, конфліктів, відчуття безсилля, вимушеного підкорення несприятливим обставинам. В психотравмуючих ситуаціях властива тенденція до захисних реакцій витіснення стресових переживань, відмови. Підекспертна ОСОБА_5 не має індивідуально-психологічних особливостей, які суттєво вплинули на характер її свідчень у справі. В результаті отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_33 має негативні зміни в емоційному стані та проявах індивідуальності у вигляді інтенсивних стресових переживань приниження, безсилля, страху, болю, образи, тривоги, неврозоподібних реакцій, обмеження активності, функціонування захисних психологічних механізмів, опозиційного ставлення до матері, що порушує оптимальне функціонування ОСОБА_5 і негативно впливає на її психічний розвиток. Підекспертна ОСОБА_5 , з урахуванням її вікових особливостей (дитини молодшого шкільного віку), емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, життєвого досвіду, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища здатна усвідомлювати фактичний зміст власних дій та повною мірою свідомо керувати ними і передбачати їхні наслідки. ОСОБА_5 не властива підвищена навіюваність. У підекспертної ОСОБА_5 не виявлено схильності до надмірного фантазування. Підекспертна ОСОБА_5 , з урахуванням її емоційного стану, індивідуально- психологічних особливостей та рівня розумового розвитку, здатна правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, і давати про них відповідні показання. (т.1 а.с. 138-150)
- висновок №845 від 28.12.2008р., згідно якого ситуація, що пов`язана із заподіянням малолітній потерпілій ОСОБА_31 тілесних ушкоджень, є для неї психотравмуючою. Інтенсивність психотравмуючого впливу зазначеної ситуації заподіяння їй тілесних ушкоджень, змінна: від високої в момент їх спричинення та перші дні та тижні після нього (переживання приниження, страху, тривоги, сорому, неврозоподібні порушення, обмежувальної поведінки і реакції відмови) до помірних через декілька місяців і до часу проведення експертного обстеження (збереження реакцій витіснення, відмови, заперечення, опозиції). Психотравмуючий вплив зазначеної ситуації на час експертного обстеження триває більше року: з 12, 13, 14 вересня 2017 року, коли, за версією слідства, ОСОБА_31 заподіяні тілесні ушкодження, до не менш як до 16.11.2018. Ситуація, що досліджується за справою, тобто, отримання ОСОБА_34 легких тілесних ушкоджень, є для неї психотравмувальною та завдала фізичних та психічних (на моральному рівні) страждань. Моральні страждання, завдані ОСОБА_5 , з огляду на їх інтенсивність, тривалість та широту негативного впливу на її життєдіяльність, формування системи відношень є суттєвими та являються психологічною підставою для правового вирішення питання про відшкодування їй моральної шкоди. У разі встановлення судом факту заподіяння ОСОБА_31 моральної шкоди, орієнтовний розмір її відшкодування, визначений за результатами даного дослідження в межах наданих матеріалів може становити 6 мінімальних заробітних плат. (т. 1 а.с. 154-168).
Безпосередньо дослідивши в судовому засіданні сукупність наведених доказів, суд дійшов такого висновку.
Ст. 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
При ухваленні даного вироку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, суд вирішує в тому числі, наступні питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши всі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до наступного.
Положеннями ст.91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно частини 2 даної норми доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального правопорушення.
Нормою ст.84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно з ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на прокурора.
Судом, відповідно до вимог ст.ст. 10, 22 КПК України, були створені необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.
Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.
Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя.
Повертаючись до обставин цієї справи, з урахуванням норм статей 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок у цій справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності, та сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про невинуватість обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України з огляду на таке.
При дослідженні довідки № 2570 від 14.09.2017 року, висновку експерта № 274 від 15.09.2017 року, протоколу проведення слідчого експерименту від 03.10.2017 року з фототаблицею та висновку експерта № 319 від 24.10.2017 року встановлено численні розбіжності та суперечності.
Так, 14.09.2017 року о 18.35 год. ОСОБА_5 була оглянута черговим травматологом Лубенської КЦМЛ, який встановив такі ушкодження: забій м`яких тканин в/з лівого стегна по внутрішній поверхні, гематома в/з правого стегна по зовнішній поверхні.
Наступного дня експертом при проведенні судово-медичної експертизи встановлено такі об`єктивні дані: по зовнішній поверхні правого стегна в середній третині мається два поруч розташовані синця овальної форми, блідо-сині з нечіткими контурами розміром 2,5х1,5 см та 2,5х2 см. По зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині мається блідо-синій синець овальної форми з чіткими контурами та з припухлістю м`яких тканин розміром 5,5х4 см.
Під час проведення слідчого експерименту із потерпілою ОСОБА_5 остання розповіла, що в середині вересня 2017 року, точної дати вона не пам`ятає, ОСОБА_10 долонею правої руки нанесла один удар по лівому стегну, від удару ОСОБА_5 не втримала рівновагу і впала на диван, після чого ОСОБА_10 долонею правої руки нанесла один удар в бічну зону живота з лівої сторони, потім кистями правої руки, зжатою в кулак нанесла один удар по лівому плечу. Наступного дня ОСОБА_10 долонею правої руки нанесла один удар ОСОБА_5 по лівій сідниці, після цього кистями руки зжатими в кулак нанесла один удар потерпілій в лопаткову зону, зліва, долонею правої руки нанесла один удар по лівій нозі біля коліна. Наступного дня ОСОБА_10 кистями правої руки зжатими в кулак нанесла один удар по правому стегну.
Судово-медичним експертом при огляді потерпілої об`єктивно встановлено один синець на лівому плечі, який зі слів потерпілої обвинувачена нанесла їй у перший день побиття, тобто 12.09.2017 року, але 14.09.2017 року травматологом не було встановлено жодного ушкодження лівого плеча у ОСОБА_5 . Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_35 , на запитання суду щодо можливості отримання ОСОБА_5 синця по зовнішній поверхні лівого плеча в період часу між оглядом травматолога та його оглядом, пояснив що така можливість не виключається, синець виник внаслідок удару не більше ніж за добу до огляду потерпілої, тобто не раніше 14.09.2017 року. Але, з показань потерпілої на слідчому експерименті, вбачається, що 14.09.2017 року обвинувачена не наносила ударів по лівому плечу. Також експертом встановлено два синця по зовнішній поверхні правого стегна, що також протирічить даним слідчого експерименту, оскільки потерпіла вказувала, що по правому стегну їй протягом трьох днів обвинувачена нанесла один удар, а не два.
З фототаблиці до протоколу слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_5 убачається, що потерпіла показує, що матір нанесла їй удар по правому плечу, а не по лівому.
Судово-медичний експерт ОСОБА_36 з цього приводу пояснив, що згідно висновку судово-медичної експертизи покази ОСОБА_5 , дані нею під час проведення слідчого експерименту в якості потерпілої в цілому не протирічать даним судово-медичної експертизи, можливо дитина помилилась і показала замість лівого плеча праве.
Також експерт повідомив, що під час проведення судово-медичної експертизи у нього були відсутні вихідні дані про відвідування дитиною уроків фізкультури або секції карате, перед ним не ставились питання про можливість отримання потерпілою ушкоджень під час фізичних навантажень, або при ударі об певні поверхні, як то двері, стіл тощо. На запитання сторони захисту пояснив, що не виключається можливість отримання синця на плечі при ударі об двері, а два синці на нозі могли утворитись при ударі об стіл в короткий проміжок часу.
Таким чином, вищевказані докази кожен окремо і у своїй сукупності не доводять винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.
Проаналізувавши показання свідків, слід зазначити, що вони також не доводять винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Так, свідку ОСОБА_24 відомо про побиття ОСОБА_5 зі слів потерпілої, свідкам ОСОБА_16 та ОСОБА_25 зі слів свідка ОСОБА_6 . Слід зазначити, що свідку ОСОБА_25 , яка є сестрою потерпілою, та свідку ОСОБА_26 , яка є подружкою потерпілої, остання не повідомляла про факти побиття матір`ю.
До показань свідка ОСОБА_6 суд ставиться критично, оскільки між ним та обвинуваченою склалися вкрай неприязні відносини, до того ж як повідомив суду ОСОБА_6 між ними існують фінансові питання, від вирішення яких «залежить вирішення кримінального провадження».
Аналізуючи усі докази по даному кримінальному провадженню суд дійшов висновку, що фактично вся доказова база полягає у показаннях потерпілої, чого, навіть з урахуванням висновку судово-психологічної експертизи № 552 від 28.12.2018 року, який стосується індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_5 , не може бути достатнім для ухвалення обвинувального вироку.
Щодо недопустимості, на думку захисту, висновку експерта № 274 від 15.09.2017 року суд зазначає таке.
Захисником суду надано копію постанови про призначення судово-медичної експертизи, яка датована 14.09.2017 року, при цьому відомості за заявою ОСОБА_6 від 14.09.2017 року внесено до ЄРДР 15.09.2017 року.
Прокурором суду надано оригінал вказаної постанови, на якій зазначена дата «15.09.2017 року», при цьому наявні ознаки виправлення цієї дати.
У висновку експерта № 274 вказано, що експертиза проведена на підставі постанови слідчого Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області від 14.09.2017 року.
Як пояснила в судовому засіданні слідчий ОСОБА_37 , вона пам`ятає як виїжджала в складі СОГ до будинку ОСОБА_6 . Їй здається, що відомості до ЄРДР вносила вона, оскільки вона чергувала, а значить і кримінальне провадження повинна була розслідувати вона. З приводу виправленої дати в постанові про призначення експертизи пояснити нічого не може, оскільки з 09.09.2019 року перебувала у декретній відпустці.
Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України (в редакції чинній станом 15.09.2017 року) здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 17 жовтня 2023 року по справі №455/844/16-к, докази, отримані з порушеннями КПК України, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних.
Суд вважає, що в даному випадку винесення постанови про призначення судово-медичної експертизи слідчим до внесення відомостей до ЄРДР безумовно є порушенням кримінального процесуального закону, проте, з урахуванням того, що по даному провадженню в будь-якому разі повинна була бути призначена судово-медична експертиза, а також з урахуванням того, що експертиза фактично була проведена після внесення відомостей до ЄРДР, то ця обставина не могла вплинути та не впливає на достовірність фактичних даних, отриманих в результаті проведення експертизи.
Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення не доведене під час судового розгляду, а суд вичерпав усі процесуальні можливості для з`ясування усіх обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та наголошує, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано, тому ОСОБА_10 слід виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України.
ОСОБА_6 в інтересах малолітньої доньки потерпілої ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, яка завдана внаслідок вчинення злочину проти життя та здоров`я дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчиненого кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч. 1 ст. 326 цього кодексу, суд залишає його без розгляду.
Враховуючи висновок суду про недоведеність винуватості ОСОБА_10 у спричиненні ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, вказаний цивільний позов згідно із вимогами кримінального процесуального закону слід залишити без розгляду, що не позбавляє його можливості звернення із відповідними вимогами до суду в порядку цивільного судочинства на підставі ч. 7 ст. 128 КПК України.
Керуючись ст.ст.128,129, 368, 370,373,374, 615 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_10 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою.
Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, яка завдана внаслідок вчинення злочину проти життя та здоров`я дитини, - залишити без розгляду.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокуророві.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1