Романівський районний суд Житомирської області
УХВАЛА
27 вересня 2023 року смт. Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , розглянувши в ході судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за частиною 1 статті 122 КК України питання допустимості доказу, -
В ході судового розгляду кримінального провадження обвинуваченим та його захисником заявлено клопотання про доручення до матеріалів кримінального провадження та дослідження в ході судового розгляду доказів, зокрема акта судово-медичного дослідження № 120 від 10.07.2023 року та документів, що пов`язані з його підготовкою. Зазначені документи сторона захисту просить суд дослідити у зв`язку із наявністю розбіжностей у висновках судово-медичних експертиз та призначення по справі повторної експертизи.
Прокурор проти дослідження наданих доказів не заперечив.
Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_7 заперечив проти дослідження доказу та просив визнати його очевидно недопустимим, як такий, що отриманий в порядку, не передбаченому законом, посилаючись на те що експерти та інші особи, що залучені до дослідження не попереджалися про кримінальну відповідальність саме як експерти, а експерт ОСОБА_8 , крім того, вже проводила експертизу у зазначеному провадженні.
При вирішенні питання про визнання доказу недопустимим суд виходить із наступного.
Відповідно до вимог КПК України визначені загальні правила, за наявності яких доказ визнається допустимим, та визначені спеціальні правила, які містять перелік обставин, за наявності яких суд на власний розсуд не має права вирішувати питання про допустимість доказу і зобов`язаний визнати його недопустимим.
За загальними правилами, визначеними статтею 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Отже, докази, які отримані не у порядку, встановленому КПК України визнаються недопустимими.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
На підставі аналізу зазначених норм, суд приходить до переконання, що при визнанні чи невизнанні доказу недопустимим на стадії судового розгляду є критерій очевидності недопустимості, який полягає у відсутності сумніву в тому, що було порушено вимоги КПК України і таке порушення може бути встановлено судом відразу під час огляду доказу.
Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.
Наданий стороною захисту акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 120 від 10.07.2023 року по своїй суті є висновком спеціалістів і не є висновком експерта (ів), особи, що його підготували, не попереджалися про кримінальну відповідальність.
Чинним КПК України (стаття 214) визначено можливість проведення медичного освідування та використання висновку спеціаліста при з`ясуванні обставин вчинення лише кримінального проступку.
Можливості проведення медичного освідування та використання висновку спеціаліста в ході розслідування злочинів чи в ході судового провадження не передбачено.
З огляду на вище викладене суд приходить до переконання, що наданий стороною захисту акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 120 від 10.07.2023 року на підставі заяви адвоката ОСОБА_5 отриманий в порядку, що не передбачений законом, явно не відповідає вимогам статті 86 КПК України, а тому є очевидно недопустимим і не підлягає дослідження в ході подальшого судового провадження. Не підлягають також дослідженню і документи, що пов`язані з його підготовкою.
Керуючись статями статтями 86, 89, 214, 369-372 КПК України, суд
Визнати акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 120 від 10.07.2023 року очевидно недопустимим доказом та не досліджувати його і документи, що пов`язані з його підготовкою, в судовому засіданні.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1