15.06.2023 Справа № 756/4191/23
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/4191/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2023 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову дізнавача ВД Оболонського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_5 від «01.02.2022» про закриття кримінального провадження №0001577 від 19.11.2022,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшла вказана скарга на постанову начальника відділу дізнавача ВД Оболонського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_5 від «01.02.2022» про закриття кримінального провадження №0001577 від 19.11.2022.

В обґрунтування своїх доводів особа, що подала скаргу вказує, що дізнавачем не забезпечено повного та неупередженого розслідування справи, постанова про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам КПК України, а тому просить оскаржувану постанову скасувати.

Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлена належним чином. При цьому, адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до суду подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, вимоги скарги підтримує та просить задовольнити.

Представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 ст. 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та матеріали закритого кримінального провадження №0001577, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності дізначава, слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження та з матеріалів закритого кримінального провадження №0001577, відділом дізнання Оболонського УП ГУНП у місті Києві здійснювалось досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

«01.02.2022» дізнавачем ВД Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 прийнято постанову про закриття кримінального провадження №0001577 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до статей 2, 284 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 5 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

При проведенні досудового розслідування слідчий, дізнавач чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатніх, на їх переконання, для прийняття вмотивованого рішення.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Зі змісту ч. 1 ст. 401 КПК України слідує, що дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Постанова дізнавача про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст.110 КПК України).

Слідчий суддя, на якого відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої дізнавачем постанови.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі №727/2878/19 (провадження №14-516цс19) зазначає, що окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

Слідчий суддя відмічає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України). Дотримання належної кримінальної процесуальної форми на виконання вимог кримінального процесуального закону неодноразово було предметом аналізу Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду (зокрема, у постановах від 22.02.2021 у справі №754/7061/15 (провадження №51-4584кмо18), 04.10.2021 у справі №724/86/20 (провадження №51-1353кмо21), 14.02.2022 у справі №477/426/17 (провадження №51-4963кмо20).

Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечується дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язане з дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження.

Пунктом 41 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що дізнавачем є службова особа підрозділу дізнання органу Національної поліції, органу безпеки, органу Бюро економічної безпеки України, органу Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, у випадках, установлених цим Кодексом, уповноважена особа іншого підрозділу зазначених органів, які уповноважені в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 401 та ч. 1 ст. 214 КПК визначати дізнавача, який здійснюватиме дізнання, належить до компетенції керівника органу дізнання.

Статтею 110 КПК України установлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Така специфічна процесуальна форма рішення про визначення дізнавача, який здійснюватиме відповідні повноваження у конкретному кримінальному провадженні, як постанова вбачається із тлумачення положень ч. 2 ст. 391, ч. 1 ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 04.10.2021 у справі №724/86/20 (провадження №51-1353кмо21) в контексті застосування приписів ст. 110 КПК України виходить з того, що зміст і значення процесуального рішення у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації про визначення групи слідчих (у даному випадку дізнавача) у кримінальному провадженні з огляду на приписи зазначеної статті кримінального процесуального закону.

Отже, процесуальне рішення керівника відповідного органу дізнання про визначення дізнавача, який здійснюватиме дізнання, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України. При цьому, враховуючи вимоги ч. 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла.

При цьому, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 14.02.2022 у справі №477/426/17 (провадження №51-4963кмо20) у релевантних за змістом відносинах звертає увагу, що слід розмежовувати процес прийняття процесуальних рішень певними суб`єктами, набуття цими рішеннями визначеної КПК України процесуальної форми від їх обліку в ЄРДР, що є різноплановою діяльністю, яка має відмінну мету та завдання. Способом оформлення рішення про визначення дізнавача, який є допустимим за змістом норм, передбачених ст. 391, ч. 1 ст. 214 КПК України, з огляду на їх юридичні конструкції, є постанова керівника органу дізнання.

Дотримання належної правової процедури здійснення слідчих дій, крім іншого, означає їх виконання спеціально уповноваженою в конкретному провадженні особою, що має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні та публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Електронний документ у вигляді внесеного до ЄРДР запису, якщо що він зроблений уповноваженою особою на прийняття такого процесуального рішення керівником органу досудового розслідування, не відповідає вимогам процесуальної форми фіксації прийнятих процесуальних рішень, оскільки внесення відомостей до ЄРДР не є способом прийняття процесуальних рішень, а відтак витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням, а отже, не породжує правових наслідків щодо визначення дізнавача, який здійснюватиме дізнання (наведене узгоджуються із висновками викладеними у постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, зокрема, від 04.10.2021 у справі №724/86/20 (провадження №51-1353кмо21), від 14.02.2022 у справі №477/426/17 (провадження №51-4963кмо20).

Навіть у разі, якщо процесуальне рішення про визначення дізнавача, який здійснюватиме дізнання, прийнято не у формі «постанови», а у формі «доручення», то у відповідному кримінальному провадженні це може вважатись процесуальним рішенням, яким належно визначено дізнавача, який здійснюватиме дізнання в разі, якщо зміст, структура і обсяг викладеної у ньому інформації відповідають вимогам КПК України, тобто містить ті самі реквізити, що й постанова: посада особи керівника органу дізнання, час і місце складання доручення, підстави для його винесення (статті 391, 214 КПК України), номер кримінального провадження, внесеного до ЄРДР, попередню правову кваліфікацію, та вказівки щодо проведення всебічного, повного і неупередженого дізнання (вказані висновки узгоджуються з позицією, викладені у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.03.2023 у справі №336/941/19 (провадження №51-298км23).

При цьому таке процесуальне рішення необхідно долучати до матеріалів досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень дізнавача, який здійснює дізнання, та за будь-яких обставин воно має бути підписане службовою особою, яка його прийняла.

Не підписання керівником відповідного органу досудового розслідування процесуального рішення про визначення дізнавача, який здійснюватиме дізнання, ставить під сумнів легітимність збирання доказів та прийняття процесуальних рішень особою, яка не мала на те законних повноважень.

На тотожних вимогах грунтується і процедура визначення прокурора (групи прокурорів) у кримінальному провадженні, що відображено у правовому висновку, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.02.2021 у справі №754/7061/15 (провадження №51-4584кмо18).

При дослідження матеріалів закритого кримінального провадження №0001577 від 19.11.2022 за ч. 1 ст. 162 КК України слідчим суддею встановлено, що вони містять:

- доручення про здійснення досудового розслідування кримінального проступку (дізнання), адресоване начальником відділу дізнання Оболонського УП ГУНП у м. Києві капітаном поліції ОСОБА_7 дізнавачу ВД Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 ;

- повідомлення про початок досудового розслідування, адресоване дізнавачем ВД Оболонського УП ГУНП у м. Києві лейтенантом поліції ОСОБА_8 керівнику Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 ;

- постанову про призначення дізнавачів від 19.11.2022, де підписантом зазначено начальника ВД Оболонського УП ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_10 ;

- постанову про призначення групи прокурорів від 19.11.2022, де підписантом зазначено першого заступника керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_11 ;

- постанову про зміну групи дізнавачів від 28.11.2022, де підписантом зазначено начальника ВД Оболонського УП ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_10 .

Однак, жоден із вказаних документів не містить підпису службової особи, яка його прийняла вказане процесуальне рішення.

Крім того, слідчий суддя акцентує увагу на тому, що відповідно до частин 4, 6 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Копія постанови слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору.

Як вже було зазначено вище, ч. 6 ст. 110 КПК України передбачає, що постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

При цьому, слід враховувати, що вимоги щодо складу реквізитів документів, змісту і розташування реквізитів документів, бланків та оформлення документів встановлені «Інструкцією з оформлення документів у системі Міністерства внутрішніх справ України», затвердженої Наказом МВС від 27.07.2012 № 650 (далі - Інструкція №650). Зокрема, відповідно до п. 2.1. Інструкції №650, однією з вимоги до змісту та розташування реквізитів документів є зображення Державного Герба України на бланках з кутовим розташуванням реквізитів, який розміщується на верхньому березі бланка над серединою рядків з назвою організації, а на бланках з поздовжнім розташуванням реквізитів - у центрі верхнього берега. Розмір зображення: висота - 17 мм, ширина - 12 мм.

Відповідно до «Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затверджені наказом Міністерства юстиції від 18.06.2015 №1000/5, копією документа є документ, що містить точне знакове відтворення змісту чи документної інформації іншого документа і в окремих випадках - деяких його зовнішніх ознак.

Разом з цим, при дослідженні та співставленні копій постанов від «01.02.2022» про закриття кримінального провадженні №0001577, яка була надана ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та яку було долучено ними до матеріалів скарги, та оригіналу постанови «01.02.2022» про закриття кримінального провадження, яка міститься в матеріалах закритого кримінального провадження №0001577, слідчим суддею встановлено, що вказані документи не є ідентичними, оскільки інформація, яка міститься в них суттєво різниться своїм змістовим наповненням. При цьому жодна із постанов не містить обов`язкового реквізиту офіційного бланку органу державної влади - Державного Герба України, а дата їх винесення є датою, яка значно передує даті внесення відомостей до ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні.

За таких обставин, з огляду на те, що в аспекті застосування приписів статей 36, 37, ч. 2 ст. 391, ч. 1 ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд, на що неодноразово звертав увагу у своїх постановах і Верховний Суд, слідчий суддя приходить до висновку, що при закритті кримінального провадження дізнавачем не було дотримано положень вимог кримінального процесуального закону, постанова про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, а відтак, скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню.

Керуючись статтями 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача ВД Оболонського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_5 від «01.02.2022» про закриття кримінального провадження №0001577 від 19.11.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1