Справа №:755/8946/21
Провадження №: 1-кс/755/3073/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" жовтня 2023 р. м.Київ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000040 та додані до нього матеріали, -

В С Т А Н О В И В:

29.09.2023 року прокурор Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000040, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що Дніпровським УП ГУ НП в місті Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №00001069 від 07.02.2019 за ч.1 ст.115 КК України за фактом ненасильницької смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 .

Під час огляду місця події 07.02.2019 року за вказаною адресою виявлено труп ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Серед іншого вилучено паспорт громадянина Російської Федерації на її ім`я. У матеріалах вказаної справи також наявний акт констатації смерті №14 від 07.02.2019 на померлу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання та місце смерті - АДРЕСА_1 .

На підставі направлення слідчого від 07.02.2019 року проведене судово-медичне дослідження трупа ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1., згідно висновку якого №021-339-2019 причина смерті - хронічна ішемічна хвороба серця.

Вказане кримінальне провадження закрито 20.02.2019 року за відсутності події кримінального правопорушення.

Разом з тим, актовий запис про смерть помилково складено на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про смерть №3415 від 20.02.2019, складений Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

При цьому, у актовому записі вказано, що із заявою про реєстрацію смерті звернувся співробітник Лівобережного відділення відділу судово-медичної експертизи трупів Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи; свідоцтво про смерть не видано; паспорт не здано.

Проте, виходячи із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , труп якої знайдено за вказаною адресою, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є фактично однією і тією ж особою, при реєстрації факту смерті якої допущено помилку в її прізвище та дні народженні.

Під час вставлення підстав для підготовки та подачі заяви про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_4 встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12.05.2021 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 (РНОНМ НОМЕР_3) зареєстровано 13.11.2013 року за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договору дарування №585 від 13.11.2013, укладеного між ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_4 (обдарована), посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 .

Проте, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 26.05.2021 року встановлено, що право власності на цю квартиру зареєстровано 14.05.2021 року вже на ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договору купівлі-продажу №371 від 14.05.2021, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9 .

За змістом вказаного договору ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продала зазначену квартиру ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , договір укладено та посвідчено 14.05.2021 року.

При цьому ОСОБА_4 як законний власник вказаної квартири померла ще у 2019 році, вона не могла її відчужити 14.05.2021 року на користь ОСОБА_8 .

За інформацією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» станом на 20.05.2021 року квартира АДРЕСА_2 , знаходиться в антисанітарному стані, зачинена, ключі знаходяться в ЖЕД-4, опломбована.

Враховуючи те, що після смерті ОСОБА_4 ніхто спадщину не отримав, вказана квартира, згідно ст.1277 ЦК України та ст.338 ЦПК України, має бути визнана відумерлою спадщиною і перейти до територіальної громади міста Києва.

Однак, невстановлені на цей час особи незаконно заволоділи нею шляхом реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На підставі цього ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва №755/8946/21 від 02.06.2021 року накладено арешт на вказану квартиру.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.11.2021 року вказана ухвала слідчого судді скасована і постановлена нова ухвала, якою накладено арешт на вказану квартиру шляхом заборони її відчуження.

З метою захисту права власності територіальної громади столиці прокуратура звернулась до суду із відповідною позовною заявою про витребування вказаної квартири з чужого незаконного володіння.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2023 року у цивільній справі №755/13409/21 задоволено позовну заяву Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, в інтересах держави в особі Київської міської ради, до ОСОБА_8 , третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_9 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації та визнання спадщини відумерлою щодо квартири АДРЕСА_2 .

Вказане рішення набрало законної сили 15.05.2023 року та 28.08.2023 року державним реєстратором право власності на вказану квартиру зареєстровано за Київською міською радою.

Також до окружної прокуратури надійшов лист Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.09.2023 року №103/7055/24/6 із проханням вжити заходів щодо зняття арешту з вказаної квартири, оскільки у ньому відпала потреба.

Наявність обтяження унеможливлює розпорядження квартирою у повному обсязі законному власнику.

Згідно із ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи те, що на цей час у застосуванні арешту зазначеного майна відпала потреба, на думку прокурора, є усі підстави для його скасування з метою реалізації своїх майнових прав Київською міською радою, у зв`язку з чим прокурор просить задовольнити дане клопотання.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій клопотання підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Представник Київської міської ради в судове засідання повторно не з`явився,про дату, час та місце розгляду клопотання був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва №755/8946/21 від 02.06.2021 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.11.2021 року вказана ухвала слідчого судді була скасована і постановлена нова ухвала, якою накладено арешт на вказану квартиру шляхом заборони її відчуження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначається в ухвалі про накладення арешту метою застосування арешту є збереження речового доказу, згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Так, арешт майна є триваючим втручанням у право власності, тому рішення, навіть правильне, яке встановлює арешт майна, може з часом втратити свою обґрунтованість в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували. А тому може потребувати зміни в режимі арешту майна і навіть його скасування.

Відповідно до п.7 ч.12 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, за п.2 ч.3 ст.132 КПК України, є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2023 року у цивільній справі №755/13409/21 було задоволено позовну заяву Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, в інтересах держави в особі Київської міської ради, до ОСОБА_8 , третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_9 , та визнанано договір купівлі-продажу недійсним, скасувано державну реєстрацію та визнано спадщину відумерлою щодо квартири АДРЕСА_2 .

28.08.2023 року державним реєстратором право власності на вказану квартиру було зареєстровано за Київською міською радою.

27.09.2023 року до Дніпровської окружної прокуратури м.Києва надійшов лист №103/7055/24/6 Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із проханням вжити заходів щодо зняття арешту з вказаної квартири, оскільки у ньому відпала потреба.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

На підставі ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного та враховуючи вимоги національного та міжнародного законодавства, відсутність на даний час необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.22, 98, 131-132, 170-174 КПК України, слідча суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000040 - задовольнити.

Скасувати арешт накладений на нерухоме майно у кримінальному провадженні №0000040, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Копію ухвали направити для відома прокурору та представнику Київської міської ради.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського районного суду

м.Києва ОСОБА_1