ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 682/2119/21

Провадження № 11-кп/4820/132/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_6 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000422, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 липня 2020 року стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку Бронники Шепетівського району Хмельницької області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначено покарання у виді двох років виправних робіт з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків заробітку з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 99 921 (дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн. 67 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2498,04 грн.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду, 27 липня 2020 року близько 12.30 год. ОСОБА_9 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «С 220», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_11 , що перебував в нерухомому стані поряд з правим краєм проїжджої частини (по ходу руху автомобіля) по вулиці Антона Сокола в м. Славута Хмельницької області поблизу будинку № 3 у напрямку магазину «Рута», проявила неуважність, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, діючи недбало, відчинила водійські двері автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «С 220», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого допустила удар зовнішньою частиною водійських дверей у ділянку правої гомілки ОСОБА_6 , яка в цей час рухалася в попутному напрямку на велосипеді марки «Ардіс» чорного кольору жіночого типу та виконувала об`їзд вказаного автомобіля з лівого боку.

Від удару у ділянку правої гомілки водійськими дверцятами автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «С 220», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , велосипедист ОСОБА_6 впала з висоти велосипеда на ліву сторону по ходу її руху та отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також забійної рани передньо-зовнішньої поверхні правої гомілки у верхній третині, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості.

Тим самим, своїми діями ОСОБА_9 порушила вимоги п.п.1.5, 1.7, 2.3 (б), 15.13 Правил дорожнього руху України, що перебуває у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками отриманням тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілою ОСОБА_6 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2022 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Змінивши подану апеляційну скаргу захисник обвинуваченої просить вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2022 року скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, цивільний позов залишити без розгляду.

Адвокат вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ненадання оцінки всім доводам сторони захисту та порушенням принципу рівності сторін у кримінальному судочинстві на стадії досудового розслідування.

Зазначає, що у судовому засіданні свідки обвинувачення ОСОБА_12 свідок ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та свідки сторони захисту ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 виклали абсолютно різні версії події. Окрім того, у ході дослідження письмових доказів, сторона захисту звертала увагу суду на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутній огляд місця події на місці пригоди та слідова інформація на водійських дверцятах автомобіля, що могло б свідчити про наявність контакту з будь - яким іншим предметом, зокрема з потерпілою.

Адвокат зауважує, що в матеріалах кримінального провадження наявні три висновки судово-медичної експертизи, які проведені одним і тим же експертом та суперечать один одному, а допит експерта в суді не дав можливості усунути вказані суперечності.

Усі вихідні дані ДТП надавалися лише стороною обвинувачення, тому захисник у суді заявив клопотання про проведення комплексної судово-медичної транспортно-трасологічної експертизи, однак суд його не задовольнив.

Також вважає сумнівним такий доказ, як висновок експерта № СЕ-19/123-21/6270-ІТ від 12.08.2021 судової інженерно-транспортної експертизи обставин і механізму ДТП, оскільки, на його думку слідчим експерту були задані очевидно недостовірні вихідні дані, які суперечать фактичним обставинам даної події.

Крім того, фактично вказаний висновок сформульований, як припущення: «причиною виникнення ДТП, при заданих обставинах пригоди та вихідних даних, могли бути дії водія ОСОБА_9 », тому на думку захисту цей висновок не може бути належним доказом винуватості ОСОБА_19 .

На суді сторона захисту звертала увагу суду, що потерпіла ОСОБА_6 порушила вимоги пункту 6.4 ПДР України, а також не скористалася велосипедною доріжкою, а рухалася по проїжджій частині, наполягала взяти до уваги первинний висновок судово-медичної експертизи від 30.10.2022 № 150, який, на думку захисту, є найбільш імовірним. Однак у мотивувальній частині вироку суд не надав оцінку цим обставинам.

Зазначає, що дії ОСОБА_9 не підпадають під склад статті 286 КК України, оскільки обстановка вчинення цього злочину характеризується тим, що діяння вчиняється під час пересування транспортного засобу, а знаходження особи за кермом транспортного засобу, який перебуває у нерухомому стані не утворює складу злочину цієї норми.

Крім цього, на думку захисника, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Захисник у скарзі зауважує, що судом також було порушено приписи частини 3 статті 373 КПК України, за якими обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Однак, суд не звернув увагу на те, що тілесні ушкодження, які були виявлені на тілі потерпілої ОСОБА_6 не могли бути отримані за обставин, зазначених у обвинувальному акті щодо ОСОБА_9 .

За описаного в обвинувальному акті механізму утворення тілесних ушкоджень на правій гомілці потерпілої ОСОБА_6 (локалізація рани на передньо-зовнішній частині правої гомілки) вказує на те, що ці тілесні ушкодження могли бути утворені лише під час удару передньої частини гомілки потерпілої об відкриті дверцята автомобіля, тобто у торцеву або ж внутрішню частину цих дверей, але не від удару їх зовнішньою гладкою поверхнею.

Також адвокат оскаржує висновки проведених судово-медичних експертиз у справі, вважає їх результати малоймовірними, суперечливими, на підставі яких суд обґрунтував обвинувальний вирок та допустив порушення вимог частини 3 статті 373 КПК України.

Зауважує, що під час досудового розслідування судом з формальних підстав було відмовлено у задоволенні заявлених адвокатом клопотань, що в свою чергу у певному сенсі є порушенням права підозрюваної, а пізніше обвинуваченої ОСОБА_9 на захист та нівелює задекларований кримінальним процесуальним законом принцип змагальності сторін кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2022 року скасувати та ухвалити новий, відповідно до якого визнати ОСОБА_9 винною у вчиненні кримінального правопорушення, призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк З (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк З (три) роки; стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 200 000 гривень, моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень.

Вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, невмотивованості та недотримання вимог кримінального та кримінального процесуального законів. На думку ОСОБА_6 судом при ухваленні вироку не досліджено можливість ОСОБА_9 відбувати покарання у виді виправних робіт, її матеріальний стан, офіційне працевлаштування.

ОСОБА_6 зазначає, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог потерпілої. Зауважує, що суд поверхнево поставився до дослідження доказів (висновок судово-медичної експертизи № 150 від 30.10.2020) щодо лікування ОСОБА_6 у Рівненському військовому шпиталі; на суді ОСОБА_6 повідомила, що їй було завдано значної моральної шкоди й на підтвердження своїх доводів надала оригінали чеків про придбання ліків та проходження лікування, однак суд висловив свою думку, що самі лише чеки про придбання ліків без призначення лікаря на вказані препарати не можуть бути належним доказом витрат на лікування. Потерпіла ОСОБА_6 вважає, що таке рішення викликає сумніви в об`єктивності судді, адже воно не базується на нормах чинного законодавства.

При ухвалені вироку судом не враховано характер неправомірних дій ОСОБА_9 , тяжкість наслідків вчиненого кримінального правопорушення, обставини завдання такої шкоди, що призвели до втрати працездатності ОСОБА_6 , а також причинно-наслідковий зв`язок між таким злочинним діянням обвинуваченої ОСОБА_9 та спричиненими наслідками у виді моральної шкоди.

Узагальнені позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_8 під час апеляційного перегляду провадження заявили клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 ч.1 п.2 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, надали таке клопотання суду у письмовій формі, правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченій ОСОБА_9 зрозумілі.

Прокурор, потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 просили вирішити клопотання сторони захисту на розсуд суду.

Вислухавши учасників апеляційного перегляду провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Відповідно до вимог, встановлених ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України можливе якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

За ч 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

За ч.3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ч.1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , відноситься до не тяжкого злочину. Пов`язані з цим кримінальним правопорушенням події відбувалися 27 липня 2020 року, отже вона підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 ч.1 п.2 КК України.

Колегією суддів встановлено, що на момент апеляційного перегляду провадження щодо ОСОБА_9 , передбачений законом строк давності притягнення її до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення сплинув, оскільки з часу його вчинення до винесення судового рішення минуло 3 роки 5 місяців. З часу подій, які інкриміновані обвинуваченій виходячи з обвинувального акту строк давності не зупинявся і не переривався, відомостей про те, що обвинувачена ОСОБА_9 ухилялася від досудового розслідування або суду або до закінчення строків давності вчинила новий злочин матеріали кримінального провадження не містять. Тому, клопотання захисту колегія суддів вважає обґрунтованим, а обвинувачена підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених ст. 49 ч.1 п.2 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 ст. 284 КПК закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку. Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Отже, кримінально-процесуальний закон не пов`язує вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, у даному випадку на підставі ст. 49 КК України, з будь-якою стадією судового розгляду провадження, можливістю доведення з об`єктивних підстав вини особи у суді, заперечень проти цього інших учасників судового провадження та інших обставин.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Отже, за змістом статей 284 - 288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. У разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Судові витрати по справі у разі закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 284,288 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2022 року ухвалений щодо ОСОБА_9 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України на підставі ст. 49 ч.1 п.2 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

На підставі ст. 284 ч.2 п.1 КПК України кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 28.07.20 року за № 0000422 щодо ОСОБА_9 за ст. 286 ч.1 КК України закрити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Судові витрати по справі, пов`язані з залученням експерта в сумі 343,24 грн віднести на рахунок держави.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2