Дата документу 05.10.2023 Справа № 333/6053/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1269/23 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/6053/23Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (з доповненням) захисника ОСОБА_7 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15 вересня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований у АДРЕСА_2 , проживає у АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований у АДРЕСА_4 , проживає у АДРЕСА_5 ,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 14.11.2023 року включно продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.4 ст.187, ч.2 ст.289, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч.2 ст.289, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст.289, ч.4 ст.187 КК.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї захисник ОСОБА_7 просила ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід. Свої вимоги мотивувала тим, що суд належним чином не дослідив наявність обставин, з яким закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Прокурором не доведено існування передбачених ст.177 КПК ризиків та неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу. Судом першої інстанції не обґрунтовано, що встановленні ризики не зменшилися; не взято до уваги доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт та не розглянуто можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу. ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, відносно нього надано гарантійний лист про прийняття на роботу у разі зміни запобіжного заходу. Обвинувачений одружений, на його утриманні перебуває дружина та двоє малолітніх дітей, що вказує на міцність його соціальних зв`язків. Відтак, на переконання захисника, підстави для продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не знайшли об`єктивного підтвердження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просив ухвалу суду скасувати частково, постановити нове судове рішення, яким продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 14.11.2023 року включно з одночасним визначенням застави у сумі 51 780 грн. та покладенням на ОСОБА_10 передбачених ст.194 КПК обов`язків у разі її внесення. Свої вимоги мотивував тим, що районний суд, задовольнивши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 у повному обсязі, залишив поза увагою вимогу сторони обвинувачення щодо визначення ОСОБА_10 застави.

Прокурор ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_10 були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотань про розгляд апеляційних скарг за їх участю не надходило, а тому апеляційний розгляд з огляду на ч.4 ст.422-1 КПК здійснено без їх участі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; з`ясувавши позицію захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала районного суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційному порядку ніким не оскаржена, тому з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК, ухвала суду в цій частині не переглядалася.

В провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.4 ст.187, ч.2 ст.289, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_10 за ч.2 ст.289, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_8 за ч.2 ст.289, ч.4 ст.187 КК.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , районний суд виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_8 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно зазначив про існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків відносно ОСОБА_10 ; а також встановив об`єктивну наявність ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення відносно ОСОБА_8 . Таким чином, районний суд з метою запобігання встановлених ризиків вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинувачених.

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжких умисних злочинів проти громадської безпеки, проти безпеки руху та експлуатації транспорту, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років із конфіскацією майна або без такої.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_10 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення.

Колегією суддів з матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого умисних злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, проти власності відповідно, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

Апеляційний суд зауважує, що такі обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_8 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення.

З наявних матеріалів провадження вбачається, що розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_8 наразі триває і не завершено. А тому з огляду на обставини вчинення інкримінованих злочинів, які поставлено у вину обвинуваченим, характер висунутого обвинувачення наявні достатні підстави стверджувати про існування відносно обох обвинувачених ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, які ще не були допитані у кримінальному провадженні, однак підлягають обов`язковому допиту.

Зазначений ризик посилюється тим, що потерпілі та свідки у даному кримінальному провадженні проживають в одному населеному пункті з обвинуваченими.

Також колегією суддів встановлено, що на момент вчинення передбачених ч.2 ст.289, ч.4 ст.187 КК злочинів на розгляді Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину проти власності.

Проте у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 знову обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, однак нове вчинене кримінальне правопорушення є особливо тяжким. Більш того, ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, не має законного та стабільного джерела доходів.

Зазначені обставини, на переконання судової колегії, у сукупності дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_8 за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки та джерел стабільного доходу, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наведені захисником ОСОБА_7 в доповненні до апеляційної скарги відомості щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 місця проживання, стійких соціальних зв`язків, осіб на утриманні, а також потенційного місця роботи не можуть бути беззаперечними підставами для зміни запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не здатні у повному обсязі нівелювати ймовірність настання встановлених у даному провадженні ризиків.

Колегія суддів зауважує, що вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , які фактично зводяться до необхідності визначити обвинуваченому ОСОБА_10 застави у сумі 51 780 грн. з покладенням на останнього передбачених ст.194 КПК обов`язків у разі її внесення, не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З наявних матеріалів провадження встановлено, що ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30.04.2023 року до ОСОБА_10 застосовано до 26.06.2023 року включно запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави у сумі 134 200 грн.

У подальшому ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22.06.2023 року строк тримання під вартою ОСОБА_10 продовжено до 28.07.2023 року, визначено заставу у сумі 107 360 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.07.2023 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 продовжено до 23.09.2023 року включно.

Відповідно до положень ч.1 ст.182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у передбачених ч.3 або ч.4 ст.183 КПК випадках.

Згідно приписів ч.7 ст.182 КПК у передбачених ч.3 або ч.4 ст.183 КПК випадках обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.203 КПК ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в передбаченому цим Кодексом порядку.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених норм КПК, граничний строк дії запобіжного заходу у виді застави не встановлено. Тому, на переконання колегії суддів, вказаний захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_10 діє до його зміни чи скасування в передбаченому законом порядку.

Апеляційний суд підкреслює, що визначений ОСОБА_10 ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22.06.2023 року. розмір застави у сумі 107 360 грн. є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим передбачених КПК обов`язків та встановлений із урахуванням положень п.2 ч.5 ст.182 КПК на основі всебічно з`ясованих обставин кримінального провадження.

Відтак, обвинувачений або заставодавець не позбавлений права у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22.06.2023 року.

Підстав для зменшення ОСОБА_10 розміру застави, як того вимагав в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_10 , ОСОБА_8 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, на переконання колегії суддів, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_8 не вбачається можливим.

Апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_10 , ОСОБА_8 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особи обвинувачених та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_10 , ОСОБА_8 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційних скаргах захисників мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченим за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу (з доповненням) захисника ОСОБА_7 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15 вересня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4