Справа № 466/951/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/884/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 29 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 29 червня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_8 та голови спостережної комісії Шевченківської адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_6 .

На вказану ухвалу суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій не погоджується із винесеною ухвалою та просить прийняти справедливе рішення.

Свої апеляційні вимоги засуджений мотивує тим, що відбуваючи покарання в установі намагався працевлаштуватись, але на виробничій зоні за спеціальністю роботи для нього на виробництві немає. Вказує, що приймав активну участь у благоустрої установи та ремонтних роботах у відділенні. Також вказує, що не порушував вимог режиму утримання та законних вимог адміністрації установи. В установі відвідував зібрання під керівництвом психолога. Вважає, що може бути корисним для суспільства та держави. Звертає увагу, що адміністрація установи побачила доцільність у застосуванні до нього положень ст. 82 КК України. Покликається, що суд не взяв до уваги принципи індивідуалізації та гуманізації, порушивши всі принципи Женевської конвенції.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого у підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечила вимоги апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно із положенням ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Відповідно до ч. 3, п.2 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, при фактичному відбутті ним не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, став на шлях виправлення.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_6 засуджений вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13.08.2020р. за ч.1 ст.121, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок терміну покарання 30.05.2020р., кінець терміну покарання 30.06.2025р. Станом на час розгляду клопотання судом першої інстанції ОСОБА_6 не відбув 2 роки 1день.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з належною повнотою досліджено матеріали спільного клопотання адміністрації державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.

З представлених документів, які враховані судом першої інстанції, вбачається, що засуджений ОСОБА_6 , перебуваючи з 01.06.2020 року в державній установі «Львівська установ виконання покарань (№ 19)» порушень режиму відбування покарання не допускав, в дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи не заохочувався.

У державну установу «Личаківська виправна колонія (№ 30)» прибув 07.10.2020р. По прибутті в установу не був працевлаштований, однак приймав активну участь у роботах по благоустрою відділення.

За час відбування покарання в установі допустив 3 порушення вимог режим відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи два рази заохочувався.

До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться добре. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатні навички для самостійного їх виконання. Приймає участь у суспільно-корисній праці щодо поліпшення житлово-побутових умов проживання засуджених у відділенні. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт». На профілактичному обліку установи не перебуває.

25.02.2022р. адміністративною комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, згідно ст. 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення.

Крім цього, судом першої інстанції підставно враховано дані про особу засудженого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання як реально у місцях позбавлення волі, так і з випробуванням, однак продовжив вчиняти злочини, що дає підстави вважати, що застосування інституту звільнення від призначеного засудженому покарання не сприяє досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що наявність у засудженого заохочень з боку адміністрації установи, як і відбуття ним встановленої законом частини строку покарання, не можуть слугувати безумовними підставами застосування до засудженого положень ст. 82 КК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування у виправній установі, а наведені засудженим доводи про наявність підстав для застосування до нього положень ст.82 КК України у своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_6 у період відбування покарання своєю поведінкою на даний час засвідчив успішність процесу виправлення.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені у клопотанні та наведені засудженим в апеляційній скарзі обставини не підтверджують того, що на даний час ОСОБА_6 став на шлях виправлення, а тому застосування до нього положень ст.82 КК України на даному етапі є передчасним.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст.82 КК України до засудженого ОСОБА_6 , як такому, що не став на шлях виправлення.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 29 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 у повній мірі відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 29 червня 2023 року про відмову у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: