Справа № 352/898/23
Провадження № 1-кп/352/186/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000109 від 16.03.2023 р. про обвинувачення :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мурманськ, російської федерації, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , неофіційно працюючого різноробочим на приватних новобудовах, не одруженого, з базовою середньою освітою, не одруженого, утриманці відсутні, українця, громадянина російської федерації, не військовозобов`язаного, депутатам будь-якої не обирався, раніше судимого : 11.04.2023 р. Тисменицьким райсудом за ст. 309 . 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі складає 17000 грн.; 26.09.2023 р. Тисменицьким райсудом за ст. 126 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 71 ч. 1 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі складає 850 грн., якому пам`ятка про його права та обов`язки вручена під розписку, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в :

підсудний ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в приміщення.

Вказаний злочин підсудний вчинив при таких обставинах:

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому Указами Президента України дію воєнного стану на всій території України неодноразово продовжувалося і він діє по даний час.

03.03.2023 приблизно о 22 год, ОСОБА_4 прийшов до території житлового господарства розташованого по АДРЕСА_2 , що належить потерпілому ОСОБА_5 , де в той час у нього виник неправомірний умисел на вчинення таємного викрадення майна останнього, яке знаходилось у підсобному приміщенні.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_4 через незачинену металеву хвіртку зайшов на територію даного житлового господарства та надалі, діючи умисно, через незачинені дерев`яні вхідні двері таємно проник до середини підсобного приміщення.

Продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на таємне заволодіння чужим майном та бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, з корисливих спонукань, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 , перебуваючи у середині підсобного приміщення відшукав і таємно викрав електропилу ланцюгову марки «Dnipro-M» моделі «DSE-24DS», серійний номер 21372000UTE2 вартістю 3150 грн.

Після цього, ОСОБА_4 залишив місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3150 грн.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілим дав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення вищенаведеного у вироку. Також суду показав, що дуже шкодує за наслідками скоєного. Йому соромно за скоєне перед потерпілим та знайомими односельчанами. Підсудний просить суд суворо його не карати та при призначенні покарання врахувати, що неправомірні діяння скоїв внаслідок надзвичайно скрутного матеріального становища, а всі заподіяні потерпілому матеріальні збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Потерпілий ОСОБА_5 , подав суду письмову заяву, змістом якої стверджується, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю відшкодував спричинену йому злочином шкоду, жодних претензій до останнього не має. Просить суд суворо обвинуваченого не карати та не призначати йому покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства. Окрім того, просив кримінальне провадження розглядати за його відсутності.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, оцінивши та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні всі докази по даному кримінальному провадженню в їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, так як він в умовах воєнного стану, вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в приміщення.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішеньта застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, заподіяні потерпілому своїми неправомірними діяннями збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд враховує думку потерпілого щодо несуворості міри покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 , як і те, що останній вкрай негативно ставиться до вчиненого; неправомірні діяння скоїв внаслідок надзвичайно скрутного матеріального становища; працюючи хоч і неофіційно проте займаються суспільно-корисною працею; має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно; на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; зі слів має незадовільний стан здоров`я; раніше судимий.

З врахуванням всіх вище перелічених обставин, даних про особу ОСОБА_4 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначаючи основне покарання у виді позбавлення волі, суд застосовує щодо підсудного норми ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає також принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

При цьому, оскільки даний злочин передбачений ст. 185 ч. 4 КК України був скоєний підсудним ОСОБА_4 03.03.2023 р., тобто до постановлення попереднього вироку Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.09.2023 р., згідно якого ОСОБА_4 засуджений за вчинення проступку передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 71 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1050 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі складає 17850 грн., то на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначене судом підсудному менш суворе покарння за попереднім вироком слід шляхом поглинання поглинути більш суворим покаранням визначеним підсудному за даним вироком суду.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

Питання щодо обрання чи заміни запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу судом не вирішується, оскільки учасниками процесу відповідних клопотань не заявлялось.

Питання про речові докази та питання відшкодування судових витрат понесених на залучення експертів, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 342 -376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного обвинуваченому вироком Тисменицького районного суду від 26.09.2023 р. більш суворим покаранням призначеним обвинуваченому за даним вироком суду, та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 : обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 прокласти на орган пробації за місцем проживання останнього.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався, як і підстави для його обрання останньому до вступу вироку в законну силу відсутні.

Речові докази по даному кримінальному провадженню (а.с. 50) два сліди пальців рук, які перекопійовано на два відрізки дактилоплівки та поміщено у паперовий конверт - зберігати при матеріалах даного кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2265,36 грн. понесених НДЕКЦ МВС України в Івано-Франківській області судових витрат на проведення судових експертиз.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору та обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ