Справа № 211/4309/20
УХВАЛА

06 грудня 2023 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000617 від 16.05.2020 про обвинувачення ОСОБА_7 , 1980 р.н., в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 .

У судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, вказує на необхідність проведення судового розгляду справи, враховуючи відсутність постійного джерела доходу обвинуваченого, тяжкість і суспільну небезпеку злочину, сувору міру покарання, обізнаність про місце проживання свідків, продовження існування ризиків незаконного впливу на свідків та ухилення від суду.

Обвинувачений заперечував щодо клопотання прокурора, просив застосувати цілодобовий домашній арешт, вказував на тривалий термін перебування під вартою, наявність сімї і місця проживання, погіршений стан здоровя.

Захисник також заперечував щодо клопотання прокурора, вказував на відсутність зазначених прокурором ризиків, просила обрати домашній арешт.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, колегія суддів прийшла до такого висновку.

Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення, має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно ст.183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Так, згідно ухвали слідчого судді від 18.05.2020 ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. У подальшому, строк дії даного запобіжного заходу неодноразово продовжувався.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Харченко проти України», «Єлоєв проти України», "Фельдман проти України", "Ходорковський проти Росії", "Сааді проти Сполученого Королівства", п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних більш м`яких запобіжних заходів замість тримання під вартою. Дотримання принципу пропорційності між важливістю негайного виконання зобов`язання, та важливістю забезпечення права на свободу є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим ( рішення у справі "Власов проти Росії" , N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року).

Обставини, на які посилався суд при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінилися, тому суд вважає, що більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

ОСОБА_7 обвинувачується в особливо тяжкому кримінальному правопорушенні, не працює, раніше не судимий. Тому, ОСОБА_7 може переховуватись від суду, тому ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України прокурором доведений, та продовжує існувати, але такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт в повній мірі може запобігти даному ризику.

Водночас, суд зазначає, що ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

Також, Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Стосовно ризику можливості впливу на свідків, то обвинувачений має права не визнавати себе винуватими щодо пред`явленого обвинувачення, проте судом неодноразово оголошувалися перерви для виклику свідків, однак на цей час участь свідків стороною обвинувачення не забезпечена.

Водночас, загальний строк судового розгляду кримінального провадження і перебування обвинуваченого під вартою становить більш ніж три роки, що є надмірним.

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання , соціальні звязки, має погіршений стан здоровя, тому цілодобовий домашній арешт за вказаним місцем проживання буде достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

З огляду на викладене, на думку суду в даному випадку права обвинуваченого щодо його особистої свободи та недоторканості, гарантовані ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, превалюють над інтересами суспільства, а частина ризиків, які були наявні під час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перестали існувати.

Отже, оскільки по справі слід завершити судовий розгляд, частина ризиків продовжує існувати, а строк тримання обвинуваченого під вартою без вироку суду є тривалим; суд вважає необхідним змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт відповідно до правил ст.181 КПК України з заборонами, передбаченими ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 181, 331 ч.3 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задовольнити.

В клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Кривого Рогу, Дніпропетровської області запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на два місяці, тобто з 06 грудня 2023 року до 06 лютого 2024 року .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

1.Не відлучатися із м.Кривого Рогу, Дніпропетровської області без дозволу суду.

2.Не залишати цілодобово місце постійного проживання по АДРЕСА_1 .

3.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання з адреси: АДРЕСА_1 на іншу адресу.

4. Утримуватися від спілкування зі свідками, експертами по даному кримінальному провадженні;

5. Здати на зберігання до місцевих територіальних органів Державної міграційної служби України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали доручити ВП №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченому після її проголошення.

Для контролю копію ухвали направити прокурору.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення, та в апеляційному порядку оскарженню не підлягає .

Головуючий суддя:

Судді: