Номер провадження: 11-кп/813/2175/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» виділені матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000457 від 13.02.2020 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

встановив:

В Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000457 від 13.02.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2023 року задоволено клопотання прокурора та в порядку ст.331 КПК України, продовжено строк дії запобіжного заходу зокрема обвинуваченій ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, строком до 28.10.2023 року, без визначення розміру застави. Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу.

Також цією ж ухвалою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продовжено запобіжні заходи у виді цілодобового домашнього арешту, обвинуваченому ОСОБА_11 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати щодо останньої, постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід на інший не пов`язаний із триманням під вартою.

Захисник посилається на незаконність оскарженої ухвали, стверджує, що ризики у кримінальному провадженні прокурором не доведені, судом безпідставно не застосовано до обвинуваченої ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу та не враховано тривалий час перебування обвинуваченої під вартою.

11.09.2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження ухвали.

Ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2023 року щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не оскаржується.

Тому апеляційним судом здійснюється розгляд лише апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК та в цілому дотримався вимог закону, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачена не може не розуміти тяжкість злочину, в якому обвинувачується, в результаті якого є можливість призначення їй покарання у виді позбавлення волі за санкцією статті до дванадцяти років, у разі доведеності її вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченої від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, характер вчинення злочину, в тому числі і дані про особу обвинуваченої, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 може здійснити спробу переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченої від суду.

Також колегія суддів враховує, що обвинувачена ОСОБА_8 не працює.

Згідно інформації з ЄДРСР обвинувачена раніше судима 20.12.2019 року Київським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, визначених ст.76 КК України (справа №520/4080/18, провадження №1-кп/520/205/19). Вирок набрав законно сили 20.01.2020 року.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що продовжує існувати ризик можливого вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як місцевим судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останній особливо тяжкого злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченій на більш м`який, з великою ймовірністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування обвинуваченої від суду та скоєння інших кримінальних правопорушень, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачена ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки з посиланням на те, що вона одружена та має дитину, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки як підтверджено самою обвинуваченою в судовому засіданні її чоловік та дитина наразі перебувають за межами України, а тому вказані обставини не спростовують наявності ризику можливого переховування обвинуваченої від суду.

Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання обвинуваченої під вартою не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали суду та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , суд зважаючи на положення ч.4 ст.183 КПК дійшов висновку не призначати обвинуваченій альтернативний запобіжний захід у виді застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Однак, апеляційний суд звертає увагу, що ч.4 ст.183 КПК передбачені випадки в яких суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК, має право не визначати розмір застави в кримінальному провадженні, зокрема щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів (п.5 ч.4 ст.183 КПК).

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що згідно вказаної норми можливість не визначати у вказаних випадках розміру застави є правом, а не обов`язком суду, та має вирішуватись з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, встановлені ризики та особу обвинуваченої.

Колегією суддів встановлено, що дане кримінальне провадження перебуває на розгляді місцевого суду з 2021 року, а обвинувачена ОСОБА_8 протягом цього часу утримується під вартою.

В той же час, з матеріалів судової справи вбачається, що відносно інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, застосовані менш суворі запобіжні заходи (до обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - у виді цілодобового домашнього арешту; до обвинуваченого ОСОБА_11 - нічний домашній арешт).

Як повідомлено в судовому засіданні учасниками кримінального провадження, не зважаючи на розгляд справи місцевим судом ще з 2021 року, судом досі досліджуються письмові докази у кримінальному провадженні, а обвинувачені та свідки ще не допитувались. Таким чином, слід констатувати, що судовий розгляд даного кримінального провадження ще триває, а його завершення вочевидь може затягнутися з причин, які не залежать від обвинуваченої.

Вказані обставини, свідчать про те, що при продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави обвинуваченій ОСОБА_8 , місцевий суд не врахував тривалість її перебування під вартою та стадію судового розгляду кримінального провадження, яка навіть з врахуванням його складності, вочевидь затягується.

Колегією суддів встановлено, що тривалість застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою складає майже два с половиною роки.

На переконання колегії суддів, встановлені обставини, а також те, що стадія судового розгляду ще триватиме досить довго, свідчать про необхідність перегляду рішення щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

У рішенні «Макаренко проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявник тримався під вартою один рік та дванадцять днів. Обираючи та продовжуючи такий запобіжний захід, українські суди здебільшого ґрунтувались на таких міркуваннях: серйозність висунутих проти нього обвинувачень та існування небезпеки його переховування від слідства або перешкоджання слідству шляхом, зокрема, фальсифікації доказів або тиску на свідків.

Водночас ЄСПЛ приділяє увагу питанню визначення розміру застави, яка за своїм характером не буде надмірною та зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

З врахуванням конкретних обставин кримінального провадження, часу перебування обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу, невиправдану тривалість судового розгляду кримінального провадження, колегія суддів вважає, що при продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , є підстави визначити обвинуваченій альтернативний запобіжний захід у виді застави.

З огляду на вищезазначені обставини, ухвала суду не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з прийняттям апеляційним судом нової ухвали.

Скасовуючи ухвалу суду та ухвалюючи нове рішення, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.3 ч.5 ст.182 КПК.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі судового розгляду обвинувачується ОСОБА_8 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави, передбачений п.3 ч.5 ст.182 КПК, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати досудовому розслідуванню.

На думку апеляційного суду, розмір застави в межах п.3 ч.5 ст.182 КПК, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та не буде непомірним для обвинуваченої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу районного суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначені вище обставини, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвала суду в частині не визначення розміру застави не відповідає вимогам закону, а ухвала суду підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Враховуючи те, що обвинувачена досить тривалий час перебуває під вартою, а судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу суду першої інстанції на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Відповідно до п. 70 рішення ЄСПЛ «Меріт проти України» (Заява № 66561/01). Суд нагадує, що у кримінальних справах перебіг «розумного строку», про який ідеться в п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту, коли особу «обвинувачено»; це може трапитися до того, як справа надійшла до суду першої інстанції (див., наприклад, згадуване рішення у справі «Девеєр проти Бельгії», с. 22, п. 42), тобто з дня арешту, дати, коли особу, про яку йдеться, було офіційно повідомлено, що його буде обвинувачено, чи з дати, коли розпочалося досудове слідство (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany) від 27 червня 1968 року, серія A, № 7, с. 26-27, п. 19; рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria) , ухвалене того самого дня, серія A, № 8, с.41, п. 18, та рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії» (Ringeisen v. Austria), від 16 липня 1971 року, серія A, № 13, с. 45, п. 110).

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

З огляду на положення ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК, апеляційний суд вважає існуючу тривалість розгляду даного кримінального провадження такою, що у разі невжиття місцевим судом заходів для забезпечення розумного строку розгляду кримінального провадження, може потягти за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2023 року, якою обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000457 від 13.02.2020 року - скасувати в частині продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_8 .

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 28.10.2023 року.

Визначити обвинуваченій ОСОБА_8 розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 300 (трьохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 805200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) грн.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 27.09.2023 року; Заставна сума за ОСОБА_8 (номер провадження №11-кп/813/2175/23; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Обвинувачена ОСОБА_8 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави зобов`язати обвинувачену після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою до суду протягом дії запобіжного заходу у виді застави.

У разі внесення застави покласти на обвинувачену ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрований та/або проживає без дозволу суду; 3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченій наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомленою, не з`явиться до прокурора, суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали апеляційного суду становить до 28.10.2023 року.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК України, щодо розумності строку розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4