"04" грудня 2023 р. Справа № 363/1889/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000005 від 04.01.2023 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

06.04.2023 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000005 від 04.01.2023 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Так, в судовому засіданні 04.12.2023 року прокурором заявлене клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому прокурор, обґрунтовуючи клопотання про необхідність обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилався зокрема, на необхідність врахування тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявності ризиків щодо можливості переховуватися від органу слідства та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин цього кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, а це, в свою чергу, може негативно вплинути на хід судового розгляду, крім того прокурор вважав, що ОСОБА_5 може вчинити нове кримінальне правопорушення, тобто на думку прокурора існують ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого та сам ОСОБА_5 категорично заперечували проти клопотання прокурора та просили відмовити в його задоволенні, оскільки прокурором не доведено наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 191 КК України, оскільки не надано жодного доказу на підтвердження наявності у останнього прямого умислу на розтрату коштів підприємства, корисливого мотиву та корисливої мети. Так само прокурором і не підтверджено наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому захисник звернув увагу і на характеризуючи обвинуваченого обставини, підтверджені відповідними документами, а саме те, що ОСОБА_5 не має судимостей, має постійну роботу, позитивно характеризується як за місцем проживання так і за місцем роботи, має стійкі соціальні зв`язки - одружений, утримує неповнолітню дитину та матір пенсійного віку. Все це у сукупності дає підстави зтверджувати про необґрунтованість та безпідставність заявленого прокурором клопотання. Прокурором не доведено суду неможливості застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а відтак просили суд відмовити в задоволенні клопотання.

Відповідно до ст. 331 КПК України - під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 16.02.2023 року, яка ухвалою Київського апеляційного суду від 06.04.2023 року залишена без змін, в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовлено та обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання в межах строку досудового розслідування, тобто до 15.04.2023 року, з покладенням на нього обов`язків: прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора та суду, повідомляти цих осіб про зміну свого місця проживання та роботи.

Крім того, згідно ухвали Вишгородського районного суду від 02.08.2023 року в задоволенні клопотання прокурора щодо обрання обвинуваченому за ч. 4 ст. 191 КК України ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було відмовлено та застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, яке полягає у покладанні на нього зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому ОСОБА_5 зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду та повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання. Термін дії покладених на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, було визначено по 01.10.2023 року включно.

Виходячи зі змісту ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, випливає зі змісту ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання, продовження строку дії запобіжного заходу повинен врахувати всі обставини, які можуть вплинути на вид обраного запобіжного заходу.

Таким чином, із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які ст. 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності як обґрунтованої підозри, так і вищенаведених ризиків.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За правовими позиціями ЕСПЛ «обґрунтована підозра» це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Суд, ретельно вислухавши позицію сторін кримінального провадження та дослідивши подане прокурором клопотання вважає, що на момент розгляду цього питання існує обґрунтована підозра та ризики переховуватися від суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, на підтвердження яких, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, свідчить: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; репутація обвинуваченого, його майновий стан.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому він обвинувачується - не знайшли свого підтвердження під час розгляду цього клопотання.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 191 КК України та яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Але на думку суду навіть обґрунтована підозра у вчиненні інкримінованого правопорушення в даному випадку не може бути єдиним виправданням обрання вказаного прокурором запобіжного заходу, а тому при вирішенні клопотання, крім наявності ризиків, передбачених п. 1 та 4, ч. 1ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих стороною захисту матеріалів, оцінив в сукупності всі обставини, в тому числі і міцність соціальних зв`язків ОСОБА_5 в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи, репутацію ОСОБА_5 , а саме те, що за місцем роботи, останній характеризується з позитивного боку, відсутність у нього судимостей. Врахував суд і те, що доказів свідомого порушення обвинуваченим умов застосованого до нього слідчим суддею, а потім і судом запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України прокурором суду не надано, крім того, станом на момент розгляду цього клопотання обвинувачений вже не займає посаду директора КП «Благоустрій-Вишгород» Вишгородської міської ради з 08.08.2023 року, зараз працює начальником відділу прийому громадян УСЗН Вишгородської міської ради, а відтак не доведено недотримання обвинуваченим умов застосування запобіжного заходу, який застосовувався раніше.

Зі змісту ст. 194 КПК України слідує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, відповідно до п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Свої доводи прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а це, в свою чергу, вказує на можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин цього кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому він обвинувачується. Однак, сама по собі тяжкість вчиненого правопорушення, в якому обвинувачується особа, на переконання суду, не є достатньою підставою для застосування виняткового запобіжного заходу, яким є тримання під вартою, без урахування інших обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого. Доводи прокурора не спростовують висновків суду про доцільність застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж того, який зазначений в клопотанні і який, в свою чергу є пропорційним тяжкості інкримінованого діяння та наслідків і достатнім для досягнення завдань цього судового провадження. На думку суду обвинувачений на даній стадії не є особою, яку потрібно ізолювати від суспільства для забезпечення виконання нею, покладених процесуальних обов`язків, враховуючи його особу та обставини, встановлені при розгляді клопотання. Прокурор у поданому клопотанні про існування обставин, що виключають застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_5 окрім тримання під вартою не довів а, в порушення вимог ст.184 КПК України, обмежився лише загальними положеннями щодо порядку розгляду таких клопотань, та зазначив, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання встановленим ризикам.

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Таким чином, враховуючи вище приведене, суд вважає, що в даному випадку прокурором не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме - недостатності застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, підтверджених належним чином в суді, а відтак, керуючись ч. 4 ст. 194 КПК України, вважає застосувати ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений в клопотанні, а саме -особисте зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 183, 184, 194, 331 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора щодо обрання обвинуваченому за ч. 4 ст. 191 КК України ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, яке полягає у покладанні на нього зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати до суду за судовим викликом та повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання і місця роботи.

Термін дії покладених на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначити по 02.02.2024 року включно.

Обвинуваченому письмово під розпис повідомити покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

На дану ухвалу у п`ятиденний строк з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду.

Головуюча суддя ОСОБА_1