Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/5757/23
Провадження № 1-кп/490/692/2023
У Х В А Л А

14 липня 2023 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000690 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2022 року в провадження Центрального районного суду міста Миколаєва надійшло кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України.

Після вивчення змісту обвинувального акту, доданих до його матеріалів, вислуховування прокурора та обвинуваченого суд дійшов такого.

А. Стосовно предмету кримінального провадження.

На розгляд суду надійшов складений 22 червня 2023 року слідчим слідчого відділу відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_8 та у той же день затверджений прокурором окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 обвинувальний акт, у якому викладена версія обвинувачення щодо вчинення злочину ОСОБА_4 .

1. Як зазначив автор обвинувального акту:

20.05.2023 приблизно о 08 годині 30 хвилин поліцейський-водій Управління поліції охорони Миколаївської області, старший сержант поліції, ОСОБА_9 разом із молодшим інспектором Управління поліції охорони Миколаївської області ОСОБА_10 , будучи у форменому одязі із знаками розрізнення, отримавши табельну вогнепальну зброю та спеціальні засоби заступили на добове чергування у складі наряду Алтин 42, приступили до виконання своїх функціональних обов`язків з охорони ввірених об`єктів розташованих на території міста Миколаєва.

В подальшому у той же день, приблизно об 11 годині 35 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прибули за сигналом тривожного виклику, що спрацював у приміщенні аптеки Софт Фарм, розташованої за адресою: місто Миколаїв, вул. 3-Слобідська, 49-Б, де зайшовши до приміщення, виявили ОСОБА_4 , з характерними ознаками алкогольного сп`яніння, який виражався нецензурною лайкою в бік фармацевта ОСОБА_11

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , керуючись п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України Про національну поліцію підійшли до ОСОБА_4 відрекомендувались та почали з`ясовувати обставини конфлікту між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , в свою чергу ОСОБА_4 на будь-які зауваження працівників Управління поліції охорони ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не реагував та продовжував конфлікт із фармацевтом ОСОБА_11 .

В подальшому ОСОБА_4 було запропоновано покинути приміщення аптеки з метою подальшого нормального функціонування аптеки та прийняття клієнтів, на що останній погодився.

Перебуваючи на сходинках біля входу до аптеки, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що він діє стосовно працівника поліції, який виконує свої обов`язки з охорони ввірених об`єктів та громадського порядку, діючи умисно, прикладаючи значну фізичну силу, здійснив два акцентованих удари кулаками обох рук в область голови ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, спинки носу, садна, поверхневої рани вушної раковини, перелому кісток носу, що по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого до ОСОБА_4 , на підставі ст.ст. 44,45 Закону України Про Національну поліцію було застосовано заходи фізичного впливу та спецзасіб кайданки.

2. Вказані дії обвинуваченого органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 345 Кримінального Кодексу України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Б. Стосовно обставин, пов`язаних із вирішенням питання про призначення справи до судового розгляду.

1.В межах цього кримінального провадження будь-яких угод не укладено, через що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України є відсутніми.

2. Підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 3 статті 314 КПК України на цей час також відсутні.

3. У наданому на розгляд суду обвинувальному акті орган досудового розслідування вказав, місце, час, дату та дії обвинуваченої, які, на думку органу досудового розслідування, мають ознаки кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.

Сторони про наявність недоліків обвинувального акту, які здатні перешкодити початку судового розгляду, не посилаються.

Отже, наданий суду обвинувальний акт містить всі обставини, які необхідні для початку судового розгляду кримінального провадження.

4. Це кримінальне провадження підсудне Центральному районному суду міста Миколаєва, заперечень проти такого сторонами не наведено.

Отже, підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктом 4 частини 3 статті 314 КПК України, в цьому випадку також є відсутніми.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 314, частини 1 статті 315 КПК України за такого справу необхідно призначити до судового розгляду, провівши задля цього підготовчі дії, що передбачені частиною 2 цієї статті.

В. Стосовно питань, пов`язаних із підготовкою справи до судового розгляду.

1. Відповідно до частини 1 статті 31 Кримінального Процесуального Кодексу України це кримінальне провадження слід здійснювати суддею одноособово.

2. Далі, суд має відповідно до пункту 1 частини 2 статті 315 Кримінального Процесуального Кодексу України визначити дату та місце проведення судового засідання з розгляду цього кримінального провадження.

Враховуючи його предмет, навантаження суду та учасників кримінального провадження суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд цього кримінального провадження на 30 серпня 2023 року на 10:00 годину.

3. При цьому враховуючи, що в цьому випадку про проведення закритого судового засідання сторони не просять, та передбачені законом підстави для такого є відсутніми, розгляд справи слід здійснювати у відкритому судовому засіданні.

4. Судове засідання у цьому кримінальному провадженні слід здійснювати за участі обвинуваченого, його захисника, прокурора та потерпілого.

Г. Стосовно застосування запобіжного заходу, що має бути застосованим до обвинуваченої.

І......Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

1. В обґрунтування послався про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину невеликої тяжкості під час іспитового строку та існують ризики того, що він може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Під час вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу прокурор просив врахувати, що конфлікт, який є предметом цього кримінального провадження, виник в зв`язку із тим, що обвинувачений спробував розрахуватись сувенірною купюрою; він /обвинувачений/ веде антисоціальний спосіб життя та перебуває на методоновій програмі.

Прокурор також просив врахувати, що насильство відносно працівника поліції під час дії військового стану становить особливу небезпеку, з огляду на що саме тримання обвинуваченого під вартою відповідає громадському інтересу.

2. Захисник під час підготовчого судового засідання просив обрати відносно його підзахисного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Послався про те, що висунута обвинуваченому підозру не може вважатись повною мірою обґрунтованою. В цьому аспекті наголосив на тому, що матеріали справи доводять, що за наслідками події, що є предметом цього кримінального провадження, обвинувачений отримав більше 30 легких тілесних ушкоджень, що утворились від не менш, ніж 20 ударів. Таке, на думку захисника, здатне породити сумніви в обґрунтованості висунутої його підзахисному підозри.

Захисник також вказував про те, що обвинувачений має житло, яке перебуває у його власності та підтримує стосунки з рідними.

3. Обвинувачений під час судового розгляду проти задоволення клопотання прокурора заперечував.

Окрім іншого, зазначив про те, що наразі припинив вживати наркотичні засоби та метадон.

Також зазначив, що дійсно вдарив працівника поліції, але лише з метою припинити його /обвинуваченого/ побиття.

ІІ......Вирішуючи клопотання прокурора суд, окрім обставин, встановлених вище, враховує ще таке.

1. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_12 від 23 травня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 18 липня 2023 року включно.

1.2. З тексту цієї ухвали вбачається, що під час застосування запобіжного заходу слідчий суддя виходила з того, що обвинувачений може ухилитись від слідства та суду, а також вчинити новий злочин.

1.3. З тексту цієї ухвали також вбачається, що слідчий суддя вважала за доцільне зобов`язати ТУ ДБР здійснити перевірку факту побиття обвинуваченого.

2. З наданої захистом копії висновку експерта № 411 від 22 травня 2023 року вбачається, що за наслідками подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, на тілі обвинуваченого були виявлені множинні тілесні ушкодження, що утворились від не менше ніж 20 ударних дій тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги тощо.

3. Обвинувачений є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , раніше засуджувався та отримував наркозамісну терапію.

4. Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

ІІІ......Вирішуючи заявлене прокурором клопотання, суд виходив з таких приписів діючого законодавства.

1. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

2. Відповідно до частини 1 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України запобіжними заходами є:

1)особисте зобов`язання;

2)особиста порука;

3)застава;

4)домашній арешт;

5)тримання під вартою.

Відповідно до статті 179 цього Кодексу особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 Кримінального Процесуального Кодексу України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до частини 1 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

При цьому відповідно до частини 5 цієї статті розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального Процесуального Кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

3. Відповідно до статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

/частина 1/

4. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

5. Відповідно до процитованих вище приписів статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України та норм статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

5.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

1)можна перевірити у судовому розгляді;

2)спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

5.2. У пункті 48 рішення у справі "Чеботарь проти Молдови" Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.

"Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання

При цьому у тому ж пункті Суд, посилаючись на свою прецедентну практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

5.3. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого. /див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

5.4. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

ІV…...З огляду на ці приписи діючого законодавства суд, повертаючись до обставин розгляду цього кримінального провадження, відзначає таке.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину обвинуваченим.

1. Оскільки по справі лише завершене підготовче провадження, наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_4 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж застосування запобіжного заходу відносно нього наразі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

2. Разом з таким, стосовно обставин цього кримінального провадження, суд відзначає таке.

2.1. Припущення органів досудового розслідування у частині того, що ОСОБА_4 наніс удар ОСОБА_9 є обґрунтованим, адже цей факт сторонами не заперечується.

2.2. В той же час, матеріали справи містять переконливі відомості про те, що внаслідок подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, сам ОСОБА_4 отримав велику кількість тілесних ушкоджень.

Та обставина ж, що обставини заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не знайшли свого відображення у версії, що пропонується суду для перевірки, сама по собі свідчить про те, що припущення про вчинення саме ОСОБА_4 саме стверджуваного злочину є недобросовісним, а саме таким, що висунуте з приховуванням суттєвих для справи обставин.

Принагідно слід зазначити, що з огляду на ті обставини висунуте органами досудового розслідування припущення спонукає неупереджену людину не до його /припущення/ перевірки, але для перевірки дій осіб, які його висунули.

Таке істотно зменшує обґрунтованість висунутої обвинуваченому підозри.

Отже, хоча висунуту ОСОБА_4 підозру для мети вирішення питання про застосування відносно нього запобіжного заходу й слід вважати обґрунтованою, тим не менш вона є обґрунтованою лише найменшою мірою.

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

1. Ухвалою слідчого судді встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

Стосовно цього ризику слід відзначити таке.

Наразі обвинувачений підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину; ступінь обґрунтованості такої підозри, як доведено вище, наразі є мінімальною.

За такого сама по собі ця підозра не спроможна утворити для обвинуваченого мотиву переховуватись від суду.

Отже, цей ризик, як не є повною мірою відсутнім, тим не менш не є суттєвим.

2. Ухвалою слідчого судді встановлена наявність ризику того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.

Але підстави стверджувати, що такий ризик дійсно є наявним, наразі є відсутніми.

2.1. Так, доведений вище ступінь обґрунтованості висунутої обвинуваченому підозри не дозволяє обґрунтовано стверджувати про його схильність до вчинення злочинів.

2.2. Наведені ж прокурором відомості про особу обвинуваченого самі по собі, без переконливих відомостей про обґрунтованість підозри, що є предметом цього кримінального порушення, довести наявність цього ризику не спроможні.

Отже, цей ризик наразі є відсутнім.

Стосовно можливості запобігти встановленим судом ризикам шляхом обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

1. Вирішуючи питання про можливість запобігти встановленим судом ризикам, суд виходе з сутності встановленого судом ризику, особи обвинуваченого та заходів, що мають бути вжитими задля його усунення.

Ці обставини у їх сукупності доводять, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпеченою шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний час доби.

Так, саме цей запобіжний захід забезпечить належний контроль за поведінкою та місцем перебування обвинуваченого, що, з огляду на наведені вище відомості про його особу, цілком здатне усунути ризик його втечі.

2. Прокурор звертає увагу суд на ту обставину, що стверджуваний злочин обвинувачений вчинив під час дії військового стану, тобто коли громадський порядок є особливо вразливим.

Проте ці посилання прокурора не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Так, громадський порядок забезпечується не шляхом безпідставного застосування суворих запобіжних заходів, але шляхом суворого дотримання законодавства правозастосовчими органами.

Та з огляду на це суд відзначає, що заподіяння особі значної кількості тілесних ушкоджень у ході незначного конфлікту з правоохоронцями вочевидь не свідчить про суворе дотримання тими вимог діючого законодавства.

За такого в цьому випадку тримання обвинуваченого під вартою вимогам публічного інтересу суперечить.

Отже, відносно ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний період часу, задовольнивши частково клопотання прокурора та повністю клопотання захисту.

Керуючись ст.ст. 314, 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбачених частиною 2 статті 345 Кримінального Кодексу України - прийняти до провадження Центрального районного суду міста Миколаєва.

2.Здійснювати розгляд цього кримінального провадження одноособово.

3.Призначити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального Кодексу України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 30 серпня 2023 року на 10:00 годину.

4.Клопотання прокурора - задовольнити частково, клопотання захисту - задовольнити.

Змінити обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло у період з 21:00 години до 07:00 години наступного дня.

Визначити місцем перебування ОСОБА_4 під домашнім арештом на виконання цієї ухвали квартиру АДРЕСА_2 .

Покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-не залишати квартиру АДРЕСА_2 протягом періоду з 21:00 години до 07:00 години наступного дня;

-прибувати до суду за першою вимогою;

-повідомляти суд про актуальні засоби зв`язку та їх зміну;

-утримуватись від спілкування у будь-яких спосіб особисто або через третіх осіб з особами, вказаними, як свідки, в реєстрі матеріалів досудового розслідування;

-носити електронний засіб контролю;

Строк дії ухвали встановити в 2 місяці - до 14 вересня 2023 року.

Зобов`язати начальника Державної Установи "Миколаївський слідчий ізолятор" звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

5.Зобов`язати представника персоналу органу пробації скласти досудову доповідь у справі у строк до 29 серпня 2023 року.

Головуючий суддя = ОСОБА_13 =