Справа №592/881/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1410/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Сексуальне насильство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2023, про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Зарічного районного суду м. Суми на стадії судового розгляду знаходиться кримінальне провадження № 0001155 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст.155, ч.2 ст. 156, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України.

До Зарічного районного суду м. Суми від прокурора надійшло клопотання, про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, кримінальне провадження до закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою не може бути завершене, а більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

08.09.2023 ухвалою Зарічного районного суду м. Суми задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 06.11.2023 включно.

З таким рішенням суду захисник ОСОБА_7 не погодився і подав апеляційну скаргу в якій просив ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2023, скасувати та постановити нову ухвалу, якою просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Просив обрати ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою домашній арешт з 23.00 год до 05.00 год з покладенням на ОСОБА_8 виконання визначених ч.5 ст. 194 КПК України обов`язків:

- повідомляти суду про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом;

- прибувати до суду за першою вимогою.

Також захисник просив звільнити ОСОБА_8 з під варти в залі суду і витребувати в суду першої інстанції:

- аудіо-відео запис судового засідання з 05.09.2023, 08.09.2023 по дату винесення ухвали 08.09.2023;

- заяву про відвід від 05.09.2023;

- ухвалу суду від 05.09.2023;

- журнали судового засідання;

- протоколи автоматизованого розподілу судової справи;

- судову справу № 592/881/21.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначав, що 05.09.2023 він з обвинуваченим ОСОБА_8 уклав договір про надана правової допомоги, цього ж дня 05.09.2023 він як адвокат заявив до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, однак становм на 08.09.2023 такі матеріали йому судом не надано.

Більше того, він звертав увагу колегії суддів, що кожен з них є відповідачами у цивільних справах щодо нього адвоката ОСОБА_7 , що унеможливлює їх участь як суддів в складі данної колегії. З цих підстав суддям ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвокатом заявлено відвід, в задоволенні якого, йому безпідставно відмовлено.

Адвокат вважав, що колегія суддів суду першої інстанції упереджена та систематично порушує вимоги КПК України. Переконаний, що більш м`який запобіжний захід (домашній арешт) здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 . Стверджував, що прокурор не надав доказів на підтвердження заявлених ним ризиків, в тому числі не підтвердив відсутності існування у ОСОБА_8 доходу, а тому ризики ґрунтуються виключно на припущеннях, характеристика на обвинуваченого не відповідає вимогам закону, вона не відкрита стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, а обвинувачений ОСОБА_8 більше двох років перебуває під вартою, тоді як його винуватість не доведена як не доведена прокурором і не можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник наголошував, що ОСОБА_8 потребує лікування, яке в умовах СІЗО забезпечити не можливо, в СІЗО немає укриття, він згоден носити електронний засіб контролю, в нього відсутній транспортний засіб для переміщення територією України, тоді як, з урахуванням оголошеного у країні воєнного стану, чоловікам обмежено виїзд за кордон.

Також сторона захисту по кожному з ризиків наводила обгрунтвання, чому вини відсутні, а саме:

- ОСОБА_8 не може переховуватись від органів досудового розслідування/суду, оскільки він позитивно характеризується, а узв`язку з воєнним станом, чоловікам заборонено покидати територію України;

- ОСОБА_8 не може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи, оскільки досудове розслідування завершено, докази зібрані, знаходться на відповідному збереженні, а прокурор не зазначає які з доказів не було відшукано;

- ОСОБА_8 не може незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, так як він усвідомлює, що в протилежному випадку йому скасують більш м`який запобіжний захід;

- ОСОБА_8 не може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або ж вчинити нове чи продовжити вчиняти старе кримінальне правопорушення, так як прокурор обґрунтувань цим ризикам не навів.

Також захисник просив перевірити на предмет законності затримання обвинуваченого ОСОБА_8 в ніч з 02 на 03 листопада 2020 року.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу захисника підтримали, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили для ОСОБА_8 домашній арешт, думку прокурора ОСОБА_11 , яка проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечила, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити,сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів,які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка,іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, на стадії розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не уповноважена давати оцінку дослідженим доказам і може вирішувати питання тільки щодо наявності та вагомості ризиків передбачених ст.177 КПК України.

Як встановлено судом, підставами для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали наявність обґрунтованого обвинувачення, що стверджується матеріалами провадження, а метою запобігання можливості переховуватись від суду, незаконного впливу на потерпілих і свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження вчинення кримінального правопорушення в якому ОСОБА_8 обвинувачується.

В клопотанні про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор наголошував, що ризики не зменшилися і не змінилися, і що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даній стадії судового розгляду не здатен забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З такими висновками прокурора суд першої інстанції погодився, що колегія суддів, за встановлених обставин, вважає правильним.

Як йшлося вище, в провадженні Зарічного районного суду м. Суми на стадії судового розгляду знаходиться кримінальне провадження № 0001155 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст.155, ч.2 ст. 156, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України.

Так, при встановленні існування ризику переховування від суду суд першої інстанції правильно врахував те, що ОСОБА_8 не має офіційних та стабільних джерел доходів, достатньо міцних сімейних чи соціальних зв`язків, у справі подані цивільні позови, йдеться про обвинувачення у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітніх потерпілих, за які передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Крім цього, у разі визнання особу винною, майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений дійсно може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Введення воєнного стану в країні, заборона по виїзду чоловіків з держави, про що вів мову апелянт, на переконання колегії суддів, з урахуванням встановлених обставин справи, в даному випадку не зменшує імовірність реалізації обвинуваченим заявленого ризику.

При встановленні актуальності ризику впливу на свідків та потерпілих, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від таких осіб шляхом безпосереднього їх допиту судом, тоді як на даний час судом встановлено порядок дослідження доказів, згідно якого відбувається стадія дослідження письмових доказів, після чого визначено допит потерпілих та свідків.

Враховуючи кількість епізодів та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, які ставляться у вину ОСОБА_8 , обґрунтованим суд першої інстанції визнав і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що колегія суддів також вважає правильним.

Вирішуючи питання про обґрунтованість продовження строку ув`язнення ОСОБА_8 суд першої інстанції також врахував і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо розумності строку тримання під вартою, то колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02), де Суд зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в конкретному випадку в залежності від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості».

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що в даному конкретному провадженні не досліджено обставин обвинувачення настільки, що можна було б судити про істотне зменшення ризиків або їх відсутність взагалі, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарз захисник зазначав, що в порядку ст. 290 КПК України не відкривалась характеристика на обвинуваченого, на строк тримання ОСОБА_8 під вартою, на недоведеність його вини в інкримінованих злочинах, на недоведеність того, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити його належну процесуальну по віденку, на слабкий стан здоров`я обвинуваченого, на відсутність укриттів в умовах ув`язнення та на відсутність доказів в підтвердження того, що ОСОБА_8 немає доходів.

Аналізуючи викладне, колегія суддів не вбачає підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, оскільки з врахуванням встановленого вище, вказані стороною захисту обставини не будуть дієвими для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в розгляді справи.

Щодо стану здоров`я обвинуваченого то колегією суддів не встановлено обставин, які б перешкоджали в утриманні його під вартою з цих підстав.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в судовому засіданні апеляційного суду не встановлено, а тому клопотання прокурора слід задовольнити.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу із тримання під вартою на більш м`який як того просила захисник, а тому в задоволенні скарги в цій частині колегія суддів апелянту відмовляє.

Щодо іншої частини апеляційної скарги захисника, де йдеться про процесуальні порушення, які на його думку допустив суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, а саме безпідставно відмовив у задоволенні відводу колегії суддів через те, що кожен із суддів у цій справі є відповідачами у цивільних справах щодо нього адвоката ОСОБА_7 , що унеможливлює їх участь як суддів в складі данної колегії, то колегія суддів також вважає їх безпідставними виходяи з такого.

Так, з матеріалів справи вбачається, що захисник ОСОБА_7 колегії суддів суду першої інстанці у складі: ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заявив відвід з підстав того, що ці судді є цивільними відповідачами у справі за позовом ОСОБА_7 до цих суддів, а тому на його думку вони зацікавлені особи у вирішенні питань в даній справі і не можуть об`єктивно здійснювати судочинство.

05.09.2023 ухвалою Зарічного районного суду м. Суми в задовленні відводу захиснику ОСОБА_7 відмовлено, оскільки обставин визначених ст. 75 КК України, які виключають участь судді в кримінальному провадженні, в заяві захисника про вдвід не вказано, а подання цивільних позовів до суддів не свідчить про особисту упередженість чи зацікавленість в результатах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , як не доведено інших обставин, які виключають сумнів в неупередженості суддів для розгляду даного кримінального провадження.

З таким висновком суду першої інстанції колегія судідв апеляційного суду погоджується і вважає їх правильними.

Щодо вимог захисника, про постановлення окремої ухвали щодо перевірки обставин на предмет незаконного позбавлення волі ОСОБА_8 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вони виходять за межі апеляційного перегляду даного провадження і можуть бути оскаржені стороною захисту до відповідних на те органів в окремому порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2023 не вбачає, а тому в задоволенні апеляційної скарги захисника відмовляє.

Керуючись ст.ст. 331, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2023, про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4