Справа № 304/1895/23 Провадження № 1-кп/304/221/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000189 від 19 липня 2023 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Великий Березний Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, стрільця снайпера 3-го механізованого взводу 1-ої механізованої роти 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , перебуває у цивільному шлюбі (має на утриманні малолітню дитину), українця, громадянина України, згідно із ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

У С Т А Н О В И В :

дев`ятнадцятого липня 2023 року близько 19.00 год обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних сил України, у порушення вимог статей 3, 11, 19, 28, 29, 68 Конституції України, ст. 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, ст. 11, 16, 33, 34, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, перебуваючи поза місцем несення служби, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли під час словесного конфлікту з батьком ОСОБА_4 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, наніс йому удар кухонним ножем в область грудей та спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення правого гемітораксу з пошкодженням верхньої частки правої легені, правобічного гемопневмотораксу, що були небезпечними для життя у момент заподіяння, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що у день події батько прийшов додому напідпитку і почав до нього чіплятися обзивати, виганяти з будинку, казати, що маєш у руках ніж, то заріж мене. Батько був на дуже близькій відстані від нього і він, розізлившись та маючи у руках ніж, оскільки готував собі їжу, з опалу вдарив батька цим ножем. Тоді лише зрозумів, що накоїв, надав батькові допомогу, заборонив витягати з тіла ножа, оскільки знав, що це робити не можна, викликав карету швидкої допомоги та поліцію. Дочекався приїзду працівників вказаних служб, після чого його забрали до поліції. Про вчинене щиро жалкує, розкаюється та просить суворо його не карати, оскільки з батьком помирився, буде допомагати йому та родині вцілому, а також хоче повернутися до лав ЗСУ та знову стати військовим.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що 19 липня 2023 року близько 19.00 год прийшов додому напідпитку. У цей час син готував собі на кухні бутерброди, а він почав виганяти його з хати, провокувати, через що син вдарив його кухонним ножем, який мав у руках, в область грудей. Він хотів відразу витягти ножа, однак син не дозволив, приніс відразу якусь ганчірку, щоб зупинити кров, викликав швидку та поліцію. Перебував у лікарні два тижні, після чого його виписали. Будь яких претензій до сина не має, просить не карати його суворо не позбавляти волі, а лише призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, хоче, щоб сина відпустили додому. Під час судового розгляду подавав прокурору заяву про те, що не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості (а. с. 103).

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні просила суд врахувати пом`якшуючі покарання обставини, у тому числі наявність на утриманні двох малолітніх дітей, та вважала за можливе призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. Обвинувачений з такою позицією захисника погодився.

У судовому засіданні прокурор просив застосувати відносно ОСОБА_5 реальну міру покарання та залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що наведені вище фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачений правильно зрозумів зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає, роз`яснивши йому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежується визнавальними показами обвинуваченого та показаннями потерпілого, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

Відтак з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК) (постанова Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 299/3175/17).

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

Як особа ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується негативно, зареєстрований та проживає у батьківському будинку, має на утриманні малолітнього сина, на диспансерному обліку у лікарів нарколога/психіатра КНП «Перечинська лікарня» Перечинської міської ради не перебуває, з березня 2022 року був призваний по мобілізації (а. с. 31, 78, 79, 80, 81, 82-85, 90, 91, 92).

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданої потерпілому шкоди та наявність на утриманні малолітньої дитини (а. с. 31).

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно з якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням її особи, ступеня тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. За змістом зазначеного закону покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2015 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Пропорційність дискреційних повноважень суду забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі.

Підставами для судового розсуду в ході призначення покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, у яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначення «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК, тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 квітня 2022 року (провадження № 51-536кмо20).

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, враховуючи тяжкість злочину, особу винного ОСОБА_5 , який визнав свою вину, щиро розкаявся, примирився з потерпілим ОСОБА_4 та відшкодував завдану йому шкоду і той відповідно не має до нього претензій, є молодим за віком та водночас має на утриманні малолітню дитину, у 2022 році перебував у складі Збройних сил України та прагне й на даний час повернутися до військової служби і стати на захист Вітчизни, що в сукупності знижує ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого, а також беручи до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді та позицію прокурора, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_5 можливе без відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили слід змінити на домашній арешт у певний період доби без застосування електронних засобів контролю.

Питання речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження вирішуватиметься у порядку ст. 100, 174 КПК України.

Процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили змінити на домашній арешт у певний період доби, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язок не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 20 години 00 хвилин вечора по 07 годину 00 хвилин ранку.

Речові докази, а саме дерев`яну фанеру зі слідами червоно-бурого кольору, тканину коричневого кольору зі слідами бурого кольору, шорти синього кольору та матерчаті тапки сірого кольору, а також кухонний ніж з чорною ручкою, що знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області знищити.

Заходи забезпечення кримінального провадження вжиті ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2023 року у вигляді арешту майна скасувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1