КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадженнязаапеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного міста Києва від 27 липня 2022 року про відмову у задоволені клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного міста Києва від 27 липня 2022 року відмовлено у задоволені клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року.

Ухвала суду обґрунтована тим, що не відбування покарання у виді обмеження волі та ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі не тотожні поняття і тягнуть за собою різні наслідки. Ухиленням від відбування покарання є дії засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку у виконання, зокрема виїзд з місця проживання, перехід на нелегальне становище, приховання доходів тощо. А за змістом ст. 382 КК України умисне невиконання вироку, що набрав законної сили супроводжується прямим умислом, утворює склад злочину та тягне кримінальну відповідальність.

Із огляду на викладене та з урахуванням того, що ОСОБА_6 будучи засудженим вироком Солом?янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року до покарання у виді обмеження волі умисно ухилився від його виконання, про що свідчить вирок Дніпровського районного суду від 26 травня 2022 року, яким останнього засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 про звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку слід відмовити

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2022 року, та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року.

Сторона захисту не погоджується з винесеним рішенням, вважає дану ухвалу необґрунтованою та незаконною, яка не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 80 перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.

Ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, частина 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання у своєму конкретному прояві відповідає складу одного з кримінальних правопорушень, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК України.

Роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Захисник вважає, що таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Разом з тим, з матеріалів провадження убачається, що питання кримінальної відповідальності щодо ОСОБА_6 за ст. 389 КК не вирішувалось.

Отже, захисник вважає, що в матеріалах кримінального провадження дані про ухилення ОСОБА_6 від відбування покарання відсутні, а відтак відсутні і підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування ч. 3 ст. 80 КК України.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст.286 КК України, факт ухилення від відбування покарання не встановлений вироком суду, сторона захисту вважає, що ОСОБА_6 має бути звільнений від відбування покарання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Згідно зі ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом трьох років у разі засудження до покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч. 3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Відповідно до інформації начальника Дніпровського відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Києва від 02 липня 2016 року ОСОБА_6 , засуджений вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року перебуває на обліку Дніпровського РВ КВІ м. Києва з 13 січня 2016 року.

Станом на 02 липня 2016 року ОСОБА_6 на постанову на облік до Дніпровського РВ КВІ м. Києва не з`являється, можливе місце проживання не встановлено.

Згідно з довідкою №2510124 від 23 грудня 2016 року, складеною заступником начальника Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві, ОСОБА_6 припис про виїзд до місця відбування покарання не отримав, у зв`язку з тим, що не вдалося встановити місце перебування засудженого.

Тобто ОСОБА_6 , достовірно знаючи про вирок Солом`янського районного суду від 01 жовтня 2015 року на постанову на облік до Дніпровського РВ КВІ м. Києва не з`являвся. Встановити місце перебування засудженого ОСОБА_6 для вручення припису про виїзд до місця відбування покарання, за вироком Солом`янського районного суду від 01 жовтня 2015 року, не вдалося.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 ухилявся від виконання покарання, у зв`язку з чим, строки, передбачені ст. 80 КК України, щодо нього зупиняються.

05 листопада 2019 року слідчий СВ Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомила ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

07 листопада 2019 року постановою слідчого Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 оголошено у розшук, а 22 листопада 2019 року ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в матеріалах кримінального провадження даних про ухилення ОСОБА_6 від відбування покарання є безпідставними.

Згідно з інформацією яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вироком Дніпровського районного суду від 26 травня 2022 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становить 17 000 гривень та на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 71, 72 КК України ОСОБА_6 призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, який виконувати самостійно.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_6 будучи засудженим вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року до покарання у виді обмеження волі умисно ухилився від його виконання, про що свідчить вирок Дніпровського районного суду від 26 травня 2022 року, яким останнього засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 про звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку слід відмовити

Доводи апелянта про те, згідно з матеріалами провадження питання кримінальної відповідальності щодо ОСОБА_6 за ст. 389 КК не вирішувалось є безпідставними, позаяк вказана норма Закону стосується ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, зокрема, ухилення засудженого від сплати штрафу або від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю та ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт, а ОСОБА_6 було засуджено до покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи ухвалу Дніпровського районного міста Києва від 27 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 законною і обґрунтованою, не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Дніпровського районного міста Києва від 27 липня 2022 року про відмову у задоволені клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1]Справа № 755/4952/22

Провадження № 11-кп/824/1988/2023

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11

Доповідач ОСОБА_1