Провадження № 1-кс/947/344/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000844 від 15.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні

№0000844 від 15.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється групою прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що керівництво в/ч НОМЕР_1 , перевищуючи надані йому службові повноваження під час дії воєнного стану налагодили корупційний механізм із незаконного нарахування та отримання т.в.о. командира взводу БПАК в/ч НОМЕР_1 , молодшим сержантом ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошової премії за виконання бойових завдань.

Так, керівництво в/ч НОМЕР_1 починаючи з лютого 2023 року, здійснює заповнення «бойових розпоряджень» про прийняття участі ОСОБА_6 . У бойових виходах з метою подальшого нарахування йому грошової премії, хоча фактично ОСОБА_6 постійно перебуває в пункті постійної дислокації та жодної участі у виконанні бойових завдань не здійснює та участі в них не приймає.

Таким чином, ОСОБА_6 за період з 19.02.2023 по теперішній час безпідставно отримує заробітну плату із відповідним грошовим преміюванням, сума яких становить близько 800 тис. грн., що завдає відповідних збитків державному бюджету.

В рамках проведення досудового розслідування оперативним підрозділам було надано доручення в порядку ст. 40 КПК України, з метою проведення слідчих (розшукових) дій в рамках кримінального провадження та встановлення осіб причетних до його вчинення .

Під час виконання доручення оперативним підрозділом направленого на встановлення осіб, які можуть бути причетними до вчинення вказаного злочину було встановлено, що до вказаного злочину може бути причетний т.в.о. командира взводу БПАК в/ч НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 22.12.2023 року у період з 07 год. 29 хв. по 12 год. 15 хв., слідчим другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві, ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 20.12.2023 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 у ході якого слідчий вилучив: мобільний телефон марки Iphone 15 Pro Max сірого кольору належний ОСОБА_6 , який поміщено до сейф-пакету № 800356895; мобільний телефон марки Iphone 13 Pro Max сірого кольору належний ОСОБА_7 , який поміщено до сейф-пакету № 800356896.

Зокрема, під час проведення обшуку за добровільною згодою здійснено перегляд інформації, що міститься на мобільному телефоні марки Iphone 13 Pro Max сірого кольору який належить ОСОБА_7 , в ході якого встановлено наявність графічних зображень з відповідними метаданими про місце, дату та час зйомки на яких присутній ОСОБА_6 , листування з останнім, що може мати доказове значення для визначення місця його перебування у період та окремі дні виконання бойових завдань ОСОБА_6 та його фактичну відсутність на них.

Слідчим зазначено, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, та 22.12.2023 слідчим прийнято постанову про визнання вилучених мобільних телефонів в якості речових доказів.

Слідчий звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речового доказу, оскільки у ході проведення обшуку ОСОБА_6 відмовлено слідчому у огляді його мобільного телефону марки Iphone 15 Pro Max сірого кольору. Водночас, на вказаному мобільному телефоні ймовірно міститься аналогічна інформація, наявність графічних та відеозображень з відповідними метаданими про місце, дату та час зйомки, зроблених ОСОБА_6 або на яких присутній ОСОБА_6 , листування з ОСОБА_7 , співслужбовцями або іншими особами, з яких буде можливо встановити конкретне місцезнаходження ОСОБА_6 в дати та час коли він відповідно до документів перебував або мав перебувати на бойових завданнях.

Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання посилаючись на доводи викладені у ньому.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 надав письмові заперечення у яких просив відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту. Зазначив, що вилучення мобільних телефонів є незаконним, а клопотання слідчого є таким, що не підлягає задоволенню. Звернув увагу на той факт, що обшук проведений 20.12.2023 року, таким чином у слідства було достатньо часу для: збереження інформації, яка містилася у мобільних телефонах, призначення експертних досліджень, проведення огляду, однак цього зроблено не було. Зауважив, що будь якій особі у кримінальному провадженні на сьогоднішній день не повідомлено про підозру.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку слідчого та представника власників майна, приходжу до висновку що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 27.12.2023 року клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000844 від 15.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України повернути прокурору. Встановлено строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.ст.2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Також, слід зазначити, що у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання слідчого, мобільний телефон марки Iphone 15 Pro Max сірого кольору належний ОСОБА_6 та мобільний телефон марки Iphone 13 Pro Max сірого кольору належний ОСОБА_7 , постановою слідчого від 22.12.2023 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000844 від 15.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України, у зв`язку із чим слідчий просить накласти арешт на вилучене майно.

Крім того, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_7 під час обшуку надала згоду на огляд належного їй мобільного телефону марки Iphone 13 Pro Max. При цьому, сторона обвинувачення не надала жодних відомостей, що у вказаному мобільному телефоні знаходиться будь-яка важлива інформація, що має відношення до предмету досудового розслідування.

Таким чином, ні в клопотанні, ні в доданих до клопотання матеріалах, прокурором жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, сам по собі факт визнання майна речовим доказом, не доводить тих обставин, що зазначене майно повністю відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, як доказ у кримінальному провадженні.

Крім того, у ст.1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст.1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст. 170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно, проте такий арешт може бути накладений при певних умовах.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном особи державними органами не буде законним та таким, що відповідає принципу верховенства права, так як відповідно до матеріалів клопотання не вбачається, що вказане майно будь-яким чином використовувалося для скоєння вказаного кримінального правопорушення або було набуто в результаті його скоєння.

Таким чином, дії органів державної влади не відповідають положенням КПК України та принципу верховенства права, з чого вбачається, що втручання було свавільним і не задовольнило вимогу законності.

З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право суперечить загальній нормі, зазначеній у ст.1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Також, у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, не призначена експертиза, не здійснювався огляд вилученого майна.

Таким чином, недоліки, які були визначені в ухвалі слідчого судді від 27.12.2023 року про повернення клопотання прокурору наразі не були усунуті. Посилання слідчого на необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів є не доведеним та необґрунтованим.

Враховуючи, що прокурором в своєму клопотанні не було обґрунтовано необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з урахуванням норм національного законодавства та практики ЄСПЛ, слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим не доведено необхідність в накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, у зв`язку із чим клопотання останнього задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000844 від 15.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України відмовити.

Тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки Iphone 15 Pro Max сірого кольору належний ОСОБА_6 ; мобільний телефон марки Iphone 13 Pro Max сірого кольору належний ОСОБА_7 - повернути особам, у яких воно було вилучено.

Виконання ухвали покласти на слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1