Справа № 487/8494/23
Провадження № 1-кс/487/4712/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001469 від 20.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 415 КК України про арешт тимчасово вилученого майна

встановив:

20.11.2023 прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0001469 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт натимчасово вилучене майно при огляді 20.11.2023 місця на автодорозі Н-11 поблизу с. Єфремівка Новобузького району Миколаївської області, а саме на транспортний засіб - автомобіль "Ford" модель "Transit 300M", р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить військовій частини НОМЕР_2 із забороною відчуження, розпорядження, але з правом користування.

Вимоги клопотання обґрунтовує тим, що вилучене майно є речовим доказом, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які використовуються як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 170 КПК України на вилучене майно необхідно накласти арешт.

Прокурор до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, клопотання підтримав, просив про його задоволення.

На підставі ст. 172 КПК України клопотання розглянуто без участі власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001469 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 415 КК України.

Крім того досудовим розслідуванням встановлено, що 19.11.2023 близько 18 год. 00 хв. на автодорозі Н-11 поблизу с. Єфремівка Новобузького району Миколаївської області за участю автомобілю "ЗАЗ" модель "Forza", р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та автомобілю "Ford" модель "Transit 300M", р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сталось зіткнення, в результаті якого водій автомобілю "ЗАЗ" модель "Forza", р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_4 та пасажир ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримали тілесні пошкодження, від яких в подальшому померли. Водій автомобілю "Ford" модель "Transit 300M", р.н. НОМЕР_1 також отримав тілесні ушкодження.

20.11.2023 проведено огляд місця події, а саме на автодорозі Н-11 поблизу с. Єфремівка Новобузького району Миколаївської області, в ході якого вилучено: транспортний засіб - автомобіль "Ford" модель "Transit 300M", р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить військовій частині НОМЕР_2 .

Слідчий Першого СВ (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві Кармазинський В.О. своєю постановою від 20.11.2023 вказане вище вилучене майно визнав речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001469.

У зв`язку з чим та враховуючи, що вилучене майно є об`єктом, який зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладені арешту на вказане майно.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так прокурором доведено, що майно, вилучене під час огляду місця події, а саме на автодорозі Н-11 поблизу с. Єфремівка Новобузького району Миколаївської області, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використано у якості доказів у кримінальному провадженні, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий судя

постановив:

Клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно 20.11.2023 під час огляду місця події на автодорозі Н-11 поблизу с. Єфремівка Новобузького району Миколаївської області, а саме на транспортний засіб автомобіль "Ford" модель "Transit 300M", р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить військовій частині НОМЕР_2 із забороною відчуження, розпорядження, але з правом користування.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити прокурору Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1