УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року

м. Київ

справа № 703/4708/19

провадження № 51-1845ск20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червонокостянтинівка Петрівського р-ну Кіровоградської обл. та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки; ч. 2 ст. 186 КК - 4 роки; ч. 4 ст. 296 КК - 6 років.

Крім того, суд вирішив питання щодо запобіжного заходу, початку строку відбування покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення, речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_4 повторно, за попередньою змовою, разом із особою, кримінальне провадження стосовно якої виділено в окреме провадження, 24 березня 2019 року приблизно о 21:30, перебуваючи неподалік перехрестя вул. Юрія Іллєнка та бульв. Шевченка в м. Черкаси, поряд із магазином «Абсолют», протиправно шляхом ривка, умисно, з корисливих мотивів вирвав із рук ОСОБА_6 барсетку, у якій були 200 доларів США, банківські картки, посвідчення водія, та побіг до бульв. Шевченка, де на нього чекала особа, кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження, в автомобілі «Опель Астра», на якому вони зникли з місця вчинення кримінального правопорушення.

Також ОСОБА_4 повторно, за попередньою змовою, разом із особою, кримінальне провадження стосовно якої виділено в окреме провадження, 26 липня 2019 року о 10:53, перебуваючи у приміщені шостого Смілянського відділення АТ КБ «Приватбанк» (вул. Т. Шевченка, 11, м. Сміла, Черкаської обл.), діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав залишену без нагляду жіночу сумку з особистими речами ОСОБА_7 , а саме: гаманець червоного кольору «MODERNSACRED» вартістю 123 грн 33 коп. та 2 000 грн, чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду в зазначеному розмірі.

Окрім вказаного, ОСОБА_4 26 серпня 2019 року приблизно о 22:00 разом із особою, кримінальне провадження стосовно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи поряд із будинком № 76 на вул. Кармелюка в м. Сміла Черкаської обл., під час словесного конфлікту з ОСОБА_8 , з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок із мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, заздалегідь заготовленою битою, умисно наніс один удар в правий лікоть потерпілого, від чого останній відчув фізичний біль і відійшов назад. ОСОБА_4 , продовжуючи хуліганські дії стосовно потерпілого, дістав предмет, ззовні схожий на пістолет «Флобер», чорного кольору, та почав натискати на спусковий гачок з метою здійснення пострілів, що супроводжувалось характерними звуками. У цей час ОСОБА_8 , побоюючись за своє життя та здоров`я, з місця події зник.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 16 жовтня 2023 року змінив вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_4 . Виключив з мотивувальної частини вироку: посилання на вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК, ч. 2 ст. 186 КК, ч. 4 ст. 296 КК, за попередньою змовою та у групі з ОСОБА_9 , та вказав вважати правильним формулювання про вчинення цих кримінальних правопорушень за попередньою змовою та у групі з особою, кримінальне провадження стосовно якої виділено в окреме провадження; посилання про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави процесуальних витрат на проведення судово-хімічних експертиз, та вказав вважати правильним формулювання про стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат на проведення судової товарознавчої та судово-балістичної експертиз. У решті вирок суду залишено без змін.

Вимоги, викладені в касаційних скаргах, та узагальнені доводи осіб, які їх подали

Кожен зі скаржників просить скасувати вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи скаргу, захисник вказує, що впізнання ОСОБА_4 проводилося за фотознімками, а не наживо; його підзахисний не був забезпечений захисником під час проведення обшуку; відеозапис із проведенням обшуку переривається; не перевірено твердження обвинуваченого про перебування його за межами Черкаської області в період вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення; не допитано колишньої дружини засудженого, її матір та брата; не проведено дактилоскопічної експертизи для виявлення відбитків пальців на вилучених під час обшуку предметах; вилучені під час обшуку зброя та речові докази не належать засудженому, який до того ж не проживав у квартирі, де проводився обшук, а лише заходив туди; на відеозаписі з відділення банку вбачається, як чоловік виніс сумку, проте викрадення самого гаманця не зафіксовано. Крім того, засуджений стверджує, що на відеозаписі не він, а інша особа.

ОСОБА_4 на обґрунтування своїх вимог вказує, що його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, стосовно ОСОБА_10 не підтверджується доказами, а потерпілий інсценував вчинення хуліганських дії стосовно нього; протоколи пред`явлення для впізнання не можуть бути покладені в основу вироку, оскільки ця слідча дія проводилася за фотознімками; він не проживав у квартирі, де було вилучено речові докази (пістолет, гаманці, банківські картки, водійське посвідчення, належні потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ); не проводилася дактилоскопічна та імунологічна експертиза для виявлення відбитків пальців та потожирових виділень щодо вилучених під час обшуку предметів; він фактично не міг скоїти 24 березня 2019 року кримінальне правопорушення в м. Черкаси, оскільки 13 березня та 03 квітня 2019 року був присутній в судових засіданнях в м. Рубіжне Луганської обл., де, за його твердженнями, перебував безвиїзно; суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні клопотання про допит свідків сторони захисту для з`ясування наявності або відсутності алібі в засудженого.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З огляду на наведене положення процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими місцевим та апеляційним судами.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Місцевий суд дотримався викладених вище вимог і за встановлених фактичних обставин кримінального провадження правильно кваліфікував дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.186, ч. 4 ст. 296 КК. Висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень зроблено з дотриманням вимог КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, та оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Так, місцевий суд насамперед зауважив, що хоча ОСОБА_4 у судовому засіданні винним себе не визнав, звинувачення щодо вчинення кримінальних правопорушень заперечував та продовжував дотримуватися версії про сфабрикованість справи щодо нього, ставлячи під сумнів показання свідків, потерпілих та інші представлені докази. Однак, надаючи показання стосовно вчиненого, обвинувачений не був до кінця щирим, оскільки показання щодо обставин кримінальних правопорушень давав неохоче, стисло, викривлюючи окремі обставини, а на конкретні запитання прокурора пояснити свою присутність на місці вчинення пограбування ОСОБА_6 та виявлення під час обшуку документів потерпілого відповісти не міг, у зв`язку з чим суд вважав такі показання нелогічними, суперечливими, тому оцінив їх критично, як неправдиві.

Крім того, суд за епізодом відкритого викрадення майна в ОСОБА_6 24 березня 2019 року обґрунтовано послався, зокрема, на:

- показання потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до яких він 24 березня 2019 року приблизно о 21:00 перебував поряд із магазином «Абсолют», що розташований неподалік перехрестя бульв. Шевченка та Юрія Іллєнка в м. Черкаси, де невідомий чоловік відкрито вирвав із його рук барсетку, у якій були посвідчення водія, банківські картки та грошові кошти - 200 доларів США, та побіг в сторону бульв. Шевченка, де при спробі затримання був «відбитий» співучасником кримінального правопорушення, який на автомобілі «Опель-Астра» сірого кольору повіз його в невідомому напрямку;

- показання свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що в березні 2019 року він бачив, як попереду нього йшов потерпілий із барсеткою, за яким побіг чоловік, після чого було чути звуки та крики, характерні для бійки. Підбігши, побачив потерпілого, який лежав на землі, намагався підвестися і кричав, що в нього викрали речі. Побачивши чоловіка, який утікав від місця бійки, побіг за ним. Згодом втікач, спіткнувшися, упав і стверджував, що це його речі та він нікого не бив. Коли підбіг потерпілий та свідок ОСОБА_12 , усі разом намагалися підняти із землі цього чоловіка та забрати барсетку, але останній чинив опір, пручався. У цей момент під`їхав автомобіль «Опель» сірого кольору на польських номерах, із якого вийшов чоловік із битою, та став наносити нею удари, забираючи чоловіка, який вчинив пограбування. Чоловік із битою, нанісши удари в різні частини тіла свідкам і потерпілому, затягнув нападника в машину разом із барсеткою, після чого вони поїхали. Також ОСОБА_11 повідомив, що барсетка, яка була в потерпілого і обвинуваченого, це та ж сама барсетка;

- показання свідка ОСОБА_12 , які аналогічні показанням свідка ОСОБА_11 . Свідок підтвердив обставини події від 24 березня 2019 року, які відбувалися поруч із перехрестям бульв. Шевченка та вул. Юрія Іллєнка в м. Черкаси, коли вони із ОСОБА_11 були очевидцями кримінального правопорушення та намагалися затримати обвинуваченого;

- показання свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що він разом з іншою особою були залучені як поняті під час обшуку квартири на вул. Т. Шевченка в м. Сміла. Під час вказаної слідчої дії було вилучено пістолети, гроші, посвідчення водія, банківські картки, ланцюжки білого та жовтого кольорів. Також вказав, що проводилася відеозйомка;

- показання свідка ОСОБА_14 , який зазначив, що знає ОСОБА_4 та особу, кримінальне провадження стосовно якої виділено в окреме провадження, раніше неодноразово бачив, як вони разом їздили на автомобілі «Опель Астра» сірого кольору іноземної реєстрації. Також свідок указав, що неодноразово бачив вказаний автомобіль, припаркований за адресою АДРЕСА_2 ;

- протокол обшуку від 05 вересня 2019 року, згідно з яким за місцем тимчасового проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 працівники поліції виявили та вилучили посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 та банківські картки;

- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 вересня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_6 за сукупністю ознак обличчя впізнав особу, кримінальне провадження стосовно якої виділено в окреме провадження, в автомобіль якої сів чоловік, який його пограбував 24 березня 2019 року;

- дані протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 вересня 2019 року, згідно з якими свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за сукупністю ознак обличчя впізнали ОСОБА_4 як особу, яка разом з іншим чоловіком пограбували невідомого в березні 2019 року поряд із магазином «Абсолют» в м. Черкаси.

Стосовно епізоду таємного викрадення майна в ОСОБА_7 26 липня 2019 року суд обґрунтовано послався, зокрема, на:

- показання потерпілої ОСОБА_7 , яка повідомила, що 26 липня 2019 року вона працювала у відділенні № 6 АТ КБ «Приватбанк» в м. Сміла, що розташоване на вул. Т. Шевченка, 11. Приблизно о 10:50 вона допомагала клієнтам банку здійснювати платежі, на деякий час відлучилася від місця, де була її сумка, а через 5 хв виявила її відсутність. У сумці були ключі, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія, банківські картки, шкіряний гаманець червоного кольору та інші речі. У крадіжці сумки підозрює двох раніше невідомих чоловіків, які проводили операції на терміналі. Коли вона повернулася, їх уже не було в приміщенні банку.

Верховний Суд також вважає за необхідне зауважити, що відповідно до показань потерпілої її гаманець червоного кольору був у сумці з іншими речами, тому той факт, що на відео зафіксовано крадіжку сумки потерпілої, не спростовує викрадення і її гаманця, який надалі було вилучено за місцем тимчасового проживання засудженого;

- протокол пред`явлення речей для впізнання від 24 жовтня 2019 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_7 серед трьох жіночих гаманців впізнала за кольором, формою, торговельною маркою та місткістю кишень свій, викрадений у неї разом із жіночою сумкою 26 липня 2019 року в приміщені АТ КБ «Приватбанк»;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 вересня 2019 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_7 за сукупністю рис обличчя впізнала ОСОБА_4 як особу, яка викрала її сумку з особистими речами;

- протокол обшуку від 05 вересня 2019 року, згідно з яким за місцем тимчасового проживання ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_3 працівниками поліції виявлено та вилучено жіночий гаманець червоного кольору, прямокутної форми, фірми «MODERNSACRED»;

- протокол огляду відеозапису з камер внутрішнього спостереження приміщення відділення № 6 АТ КБ «Приватбанк» в м. Сміла, розташованого за адресою вул. Т. Шевченка, 11 від 27 липня 2019 року, відповідно до якого в приміщенні банку о 10:53 чоловік, зовнішньо схожий на ОСОБА_4 , бере правою рукою вказану вище жіночу сумку, кладе її собі під светр із лівої сторони і відразу йде на вихід;

- протокол огляду предмета від 10 жовтня 2019 року, згідно з яким було оглянуто жіночий гаманець фірми «MODERNSACRED», червоного кольору, прямокутної форми, вилучений під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 ;

- висновок експерта від 16 жовтня 2019 року № 8/658, згідно з яким ринкова вартість гаманця фірми «MODERNSACRED» - 123 грн 33 коп.

Стосовно епізоду вчинення хуліганства 26 серпня 2019 року суд обґрунтовано послався, зокрема, на:

- показання потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні про те, що в серпні 2019 року приблизно о 23:00 він під`їхав на автомобілі до буд. АДРЕСА_4 , де на нього напали ОСОБА_4 та особа, кримінальне провадження стосовно якої виділено в окреме провадження. Захищаючись від нападу він відбіг на безпечну відстань так-як відчув сильний біль в руці. У цей час ОСОБА_4 витягнув пістолет «Флобер» чорного кольору і почав стріляти в нього, натискав на курок, пістолет не стріляв, лише було чути клацання. Після чого він став тікати та чув, що наздогін пролунало два постріли. Хто саме стріляв не бачив, але пістолет був тільки в руках ОСОБА_4

- показання свідка ОСОБА_15 , яка зазначила, що проживає в будинку АДРЕСА_2 . З обвинуваченими вона не знайома, впізнає їх візуально, указані хлопці проживали 3 місяці в тому ж будинку і під`їзді, що й вона, але поверхом вище, бачила їх періодично, при зустрічі віталися. Інших осіб, які з ними проживали, не бачила. Обвинувачені приїздили на автомобілі сірого кольору, номерів не пам`ятає;

- показання свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що разом з іншою особою був залучений як понятий під час обшуку квартири на вул. Т. Шевченка в м. Сміла. Під час вказаної слідчої дії було вилучено пістолети, гроші, посвідчення водія, банківські картки, ланцюжки білого та жовтого кольорів, а також проводилася відеозйомка;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 вересня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_8 за сукупністю рис обличчя впізнав ОСОБА_4 як такого, що стріляв у нього з пістолета «Флобер» під час вчинення хуліганських дій 27 серпня 2019 року;

- протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицями до нього від 09 жовтня 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_8 , згідно з яким потерпілий розказав і показав, як стосовно нього вчинялися хуліганські дії ОСОБА_4 ;

- протокол обшуку від 05 вересня 2019 року, згідно з яким за місцем тимчасового проживання ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_3 працівники поліції виявили та вилучили пістолет «Флобер».

Установивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, у тому числі, оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд першої інстанції з наведенням детальних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК - таємне, повторне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, ч. 2 ст. 186 КК - відкрите, повторне викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб; ч. 4 ст. 289 КК - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб із застосуванням предмету спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції розглянув справу з дотриманням вимог процесуального закону. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду засуджений та його захисник подали апеляційні скарги. Черкаський апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з причин, зазначених у скаргах сторони захисту.

Так, апеляційний суд, перевіряючи доводи засудженого та його захисника, указав, окрім іншого, про безпідставність тверджень апелянта стосовно проведення обшуку без участі захисника та порушення права обвинуваченого на захист, оскільки норми КПК не містять положень про обов`язкову участь захисника, зокрема під час проведення обшуку. Також суд апеляційної інстанції зауважив, що згідно з відеозаписом обшуку слідчим перед початком вказаної слідчої дії було пред`явлено ухвалу слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, були роз`яснені права останнього, зокрема право на участь захисника під час обшуку. Після таких роз`яснень та під час проведення обшуку ОСОБА_4 не порушував питання про участь захисника, жодних зауважень до протоколу обшуку не висловлював. Лише після закінчення проведення слідчої дії вказав про бажання отримати захисника для подальшого захисту, на що отримав роз`яснення слідчого. Крім того, колегія суддів не встановила обставин, які б указували, що слідчий забороняв чи якимось чином перешкоджав обвинуваченому користуватися правовою допомогою захисника під час проведення обшуку. Зауважив Черкаський апеляційний суд і про відсутність порушень приписів ч. 10 ст. 236 КПК щодо обов`язкової фіксації за допомогою аудіо-та відеозапису обшуку житла. Урахувавши викладене, колегія суддів не встановила підстав для визнання недопустимим результатів обшуку та похідних від нього доказів.

Також колегія суддів апеляційного суду визнала неспроможними доводи сторони захисту про недопустимість зазначених протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілих та свідків як доказів у кримінальному провадженні.

Своє рішення в цій частині суд аргументував тим, що відповідно до матеріалів провадження свідкам і потерпілим із дотриманням вказаних вимог закону було пред`явлено фотознімки ОСОБА_4 разом із трьома іншими фотознімками осіб, які не мали різких відмінностей у віці та зовнішності, які б значно виділяли засудженого серед інших осіб. Під час проведення слідчих дій свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 впізнали особу, яка вчинила грабіж стосовно ОСОБА_6 ; потерпіла ОСОБА_7 впізнала особу, яка викрала у неї сумку; потерпілий ОСОБА_8 також указав, що впізнає обвинуваченого ОСОБА_4 як особу, що стріляла у нього з пістолета. Урахувавши викладене, колегія суддів не погодилася з доводами захисника про порушення порядку отримання вказаних вище доказів, оскільки протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 оформлено відповідно до ст. 104 КПК, а проведення слідчих дій відбулося з дотриманням приписів ст. 228 КПК.

Верховний Суд погоджується з мотивами суду та додатково зазначає, що згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 вересня 2023 року (справа № 208/2160/18) щодо застосування приписів ч. 6 ст. 228 КПК зазначена норма у разі необхідності дозволяє провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у частинах 1, 2 вказаної статті, незалежно від наявності реальної можливості пред`явити для впізнання саму особу. Законодавством не передбачено необхідності обґрунтування та вмотивування слідчим проведення впізнання за фотознімками. За таких обставин проведення впізнання ОСОБА_4 за фотознімками не є порушенням.

Предметом перевірки колегії суддів апеляційного суду були і твердження сторони захисту щодо заперечення стороною захисту місця проживання обвинуваченого ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 , і, відповідно, належності йому речей, що були об`єктами протиправного посягання та вилучені в цій кварті під час обшуку.

Спростовуючи твердження в цій частині, апеляційний суд урахував вищенаведені показання свідка ОСОБА_15 щодо проживання обвинувачених у тому ж будинку ( АДРЕСА_2 ) і під`їзді, що й вона, але поверхом вище. Обвинувачені приїздили на автомобілі сірого кольору.

Крім того, суд не залишив поза увагою і показання свідка ОСОБА_14 , який вказав, що неодноразово бачив ОСОБА_4 , коли він разом із особою, кримінальне провадження стосовно якої виділено в окреме провадження, їздили на автомобілі «Опель Астра» сірого кольору іноземної реєстрації, цей же автомобіль, як вказав свідок, неодноразово був припаркований за адресою АДРЕСА_2 . Також Черкаський апеляційний суд зауважив, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_6 у показаннях, наданих у суді першої інстанції, теж вказали на автомобіль «Опель» сірого кольору на іноземних номерах, як на транспортний засіб, на якому пересувався ОСОБА_4 при вчиненні грабежу. Показання зазначених вище осіб про користування ОСОБА_4 автомобілем «Опель Астра» сірого кольору іноземної реєстрації є непрямими доказами. Утім, у сукупності з іншими доказами в цьому кримінальному провадженні вони підтверджують винуватість засудженого у вчинені ним інкримінованого кримінального правопорушення.

Перевірив Черкаський апеляційний суд і твердження про наявність алібі в засудженого про те, що під час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення він перебував у м. Рубіжне, Луганської обл. Так, колегія суддів зазначила, що довідка Рубіжанського міського суду Луганської області про участь ОСОБА_4 13 березня та 03 квітня 2019 року в судовому засіданні в цьому суді не ставить під сумнів фактичні дані наведених вище доказів.

Верховний Суд погоджується з такими обґрунтуваннями та додатково зауважує, що зміст такої довідки не підтверджує безвиїзне перебування засудженого в м. Рубіжне Луганської обл., а свідчить лише про перебування засудженого 13 березня та 03 квітня 2019 року в Рубіжанському міському суді Луганської області. Тому, твердження засудженого про неможливість скоєння ним кримінального правопорушення є безпідставними з огляду на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК, стосовно ОСОБА_6 було скоєно 24 березня 2019 року.

Також суд апеляційної інстанції не встановив неповноти судового розгляду, адже під час розгляду не залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, у зв`язку чим відсутність даних у цьому кримінальному провадженні про призначення та проведення експертиз, неможливість допиту свідків сторони захисту, через незабезпечення їхньої явки, невилучення одягу обвинуваченого не вплинуло на повноту судового розгляду.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зі змісту вказаних положень вбачається, що умовою повторного дослідження доказів судом апеляційної інстанції, які вже розглядав місцевий суд, є їх неповне дослідження або допущені порушення під час такого дослідження. Розгляд в апеляційному суді не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося в суді першої інстанції, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. У разі, коли суд першої інстанції дослідив докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то останньому не потрібно знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в місцевому суді. Отже, принцип безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду не є абсолютним, як у суді першої інстанції.

Суд враховує, що під час здійснення провадження суд апеляційної інстанції виходив із доказів, досліджених судом першої інстанції, і повторного дослідження вже встановлених обставин не було потрібно, а сторона захисту протилежного не довела.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. У ній перевірено всі доводи та наведено мотиви, із яких виходив суд, постановляючи її, та положення закону, якими він керувався.

Не є слушними і твердження засудженого щодо інсценування потерпілим ОСОБА_8 вчинення стосовно нього хуліганських дій, оскільки вони не ґрунтуються на конкретних фактах та обставинах провадження. Також Суд враховує, що суди попередніх інстанцій не встановили у потерпілого підстав обмовляти засудженого ОСОБА_4 .

Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання, на думку колегії суддів, воно є справедливим.

Згідно з положеннями статей 414, 438 КПК скасування судового рішення з підстави невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення

та особі засудженого можливе лише за умови, якщо таке покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Крім того, відповідно до законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.

Зі змісту ст. 65 КК вбачається, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Водночас у цьому кримінальному провадженні не вбачається обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_4 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.

У касаційній скарзі містяться також інші доводи сторони захисту (на відеозапису не зафіксовано пакування вилучених речових доказів; в обвинувальному акті не зазначено номер квартири, де саме проводився обшук; сторона обвинувачення не вилучила верхній одяг білого кольору, в якому був засуджений). Однак сторона захисту лише узагальнено стверджує про наявність таких обставин, але у зв`язку з ними не вказує з посиланням на приписи КПК про недопустимість чи неналежність доказів, на яких ґрунтується обвинувальний вирок. Більш того, вказані доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, щодо доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК. У цьому питанні Суд ураховує усталену практику Європейського суду з прав людини. Так, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, заява № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

Таким чином, наведені в касаційних скаргах сторони захисту доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою суду доводів як засудженого, так і його захисника, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційних скарг ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3