Вирок

Іменем України

18.09.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000744 від 09.11.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Моївка Могилів-Подільського району Вінницької області, одруженого, з вищою освітою, працюючого вантажником у ТОВ «Горобина», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , т.м. НОМЕР_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2022 року близько 14.30 год. ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, та зі змінами, внесеними Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX, Указом від 12.08.2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ), в Україні введено воєнний стан, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у приміщенні відділення «Нової Пошти» №4 (ТОВ «Нова Пошта», код ЄДРПОУ - 31316718) за адресою: м. Львів, вул. Трускавецька, 15, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені сторонніми особами, із рюкзака, який знаходився у службовому приміщенні відділення пошти, викрав мобільний телефон марки «Xiomi Mi 8», IMEI: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору вартістю 2600 грн. із сім-картою мобільного оператора «Київстар» із абонентським номером НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 , чим завдав останньому матеріальної шкоди на загальну суму 2600 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, підтвердив усі обставини його вчинення. Пояснив, що раніше працював на підприємстві «Нова пошта» на посаді фахівця з дрібних відправлень, працював багато та за інших співробітників, яких не вистачало. У листопаді 2022 року йому повідомили про припинення трудового договору, у зв`язку з чим в нього виникла образа, адже працював він важко, а належної вдячності за це не отримав. Тому 08.11.2022 року у м. Львові по вул. Трускавецька, 15, у відділенні «Нової Пошти» №4 в службовому приміщенні-роздягальні, скориставшись вільним доступом, таємно витягнув із рюкзака працівника пошти ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Xiomi». У подальшому з даним мобільним телефоном не встиг нічого зробити, адже через день був викритий у скоєнні кримінального правопорушення, що зафіксували камери спостереження підприємства. Після викриття віддав мобільний телефон потерпілому, останній претензій до нього не має. Розуміє, що вчинив неправильно, у скоєному кається, просить суворо не карати, давши йому шанс довести своє виправлення.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що матеріальних претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має.

З урахуванням поданої потерпілим заяви, положень ст.325 КПК України, думки учасників провадження, які вважають за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності такого потерпілого, який до суду не з`явився та у поданій заяві висловив свою позицію у кримінальному провадженні, суд ухвалив розгляд справи проводити без участі потерпілого, оскільки це не перешкоджає встановленню обставин під час судового розгляду.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючи даних на його особу та документів, що стосуються речових доказів у справі.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мету вчинення суспільно небезпечних дій, зокрема бажання обернути чуже майно на свою користь, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючих обставини, якими суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння ним у розкритті кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 , який вину у скоєному визнав, не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Беручи до уваги наведене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі. Наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, а також дані, які позитивно характеризують обвинуваченого, його позитивна посткримінальна поведінка, зокрема повернення викраденого, дають підстави для призначення покарання на рівні мінімальної межі, визначеної в санкції ч.4 ст.185 КК України.

Водночас суд приймає до уваги те, що відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків прямо передбачених ч.1 ст.75 КК України, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У даному випадку вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення не підпадає під категорію винятків, визначених у ч.1 ст.75 КК України, а тому, положення зазначеної статті щодо застосування судом звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути застосовані до обвинуваченого. При цьому, суд вважає, що для застосування таких положень наявні правові підстави, адже усвідомлення обвинуваченим своєї провини, щире каяття останнього, активне сприяння ним проведенню досудового розслідування, готовність відповідати за скоєне, повернення викраденого, відсутність в потерпілого будь-яких матеріальних претензій до обвинуваченого, працевлаштованість обвинуваченого, а також думка прокурора про доцільність застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Разом з тим, на ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, визначені ст.76 КК України, які відповідатимуть завданням контролю за поведінкою засудженого з метою встановлення факту його виправлення.

З огляду на вимоги ч.2 ст.65 КК України визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних проступків та злочинів.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання немає.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ у справі - мобільний телефон «Xiomi Mi 8», IMEI: НОМЕР_2 , який згідно розписки від 02.12.2022 року передано на відповідальне зберігання потерпілому, - залишити у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1