КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0002623 стосовно -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь АР Крим, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.07.2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією майна, яке належить йому на праві приватної власності.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що внаслідок розпочатої 20 лютого 2014 року збройної агресії РФ проти України відбулася воєнна окупація невід`ємної частини України - Автономна Республіка Крим та м. Севастополь (далі - АР Крим), а в подальшому і незаконна анексія цієї території України.

В умовах воєнної окупації Верховна Рада АР Крим 11 березня 2014 року проголосила АР Крим «незалежною державою - Республіка Крим», а 18 березня 2014 року представники розпущеної постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VII «Верховної Ради АР Крим» за наслідками проведення в умовах воєнної окупації незаконного «референдуму» підписали з президентом РФ «договір про прийняття до російської федерації Республіки Крим і створення у складі російської федерації нових суб`єктів» (далі - «Договір»). За результатами ратифікації цього «Договору» 21 березня 2014 року був прийнятий Федеральний Конституційний Закон РФ № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» (далі - Закон РФ № 6-ФКЗ), положеннями якого передбачено створення на території АР Крим федеральних органів державної влади РФ, в тому числі судової системи (ст. 9 Закону РФ № 6-ФКЗ).

Продовжуючи підривну діяльність проти України, РФ утворила на окупованій території України в АР Крим федеральні органи державної влади РФ, правоохоронні органи та органи судової системи, місцевого самоврядування, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади РФ та недопущення контролю України над цією територією.

Під час цих подій громадянин України, ОСОБА_7 , будучи суддею та відповідно до Указу Президента України від 23.10.2009 року № 856/2009 займаючи посаду судді Білогірського районного суду Автономної Республіки Крим та маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів активної підривної діяльності РФ проти України шляхом окупації та подальшої анексії території України в АР Крим, з власної ініціативи добровільно вирішив надати допомогу РФ в проведенні такої діяльності на шкоду суверенітетові та територіальної цілісності України, тобто вчинити державну зраду.

Так, достовірно знаючи про тимчасову окупацію російською федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України захищати, незалежність та територіальну цілісність України, порушуючи присягу судді в частині неупередженого, незалежного, справедливого та кваліфікованого здійснення правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону та не вчинення дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та російської федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу російської федерації, усвідомлюючи, що так званий «Білогірський районний суд Республіки Крим» відповідно до положень ст. 64 Конвенції Про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, є незаконно створеним органом, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах російської федерації, перебуваючи в м. Білогірськ упродовж березня - квітня 2014 року, продовжив роботу у складі незаконного органу судової влади російської федерації на території АР Крим на посаді так званих «громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», внаслідок чого у подальшому, Указом президента російської федерації від 19.12.2014 року № 786 був призначений на посаду заступника голови незаконно утвореного Білогірського районного суду Республіки Крим, чим надав допомогу іноземній державі у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «федерального конституційного закону» російської федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - російської федерації.

Відповідно до ст. 70 Конвенції Про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, окупаційна держава не має права здійснювати арешт, переслідування або висувати обвинувачення проти осіб, що перебувають під захистом, за вчинки або переконання скоєні або виражені ними до початку окупації або протягом періоду її тимчасового припинення, за винятком випадків порушення законів або звичаїв війни.

Так, 3 травня 2014 року на адміністративному кордоні Херсонської області та тимчасово окупованого півострова Крим відбулася зустріч проукраїнсько налаштованих жителів півострова з лідером кримськотатарського національного руху ОСОБА_8 , головою Меджлісу кримськотатарського народу Рафатом Чубаровим, головами регіональних меджлісів.

У зв`язку із недопущення останніх на територію тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, неподалік міста Армянськ Автономної Республіки Крим відбулися сутички між проукраїнсько налаштованими жителями півострова та колишніми співробітниками спецпідрозділу міліції громадської безпеки «Беркут» Головного управління МВС України в АР Крим.

Події, які відбувалися 03.05.2014 року неподалік міста Армянськ АР Крим представниками правоохоронних органів, створених відповідно до законодавства рф, кваліфіковано як застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, відносно представників влади у зв`язку з виконанням ними своїх посадових обов`язків.

Результатом досудового розслідування вказаних кримінальних справ стало притягнення до кримінальної відповідальності за законодавством РФ активістів кримськотатарського національного руху ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Крім цього, на знак солідарності зі своїми співвітчизниками, багато кримських татар на території тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим перекрили кілька ділянок таких трас, як Сімферополь-Севастополь, Херсон-Джанкой-Феодосія-Керч, Сімферополь-Феодосія-Керч та ін.

Так, ОСОБА_7 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, 12.05.2014 року, точний час не встановлено, перебуваючи в приміщенні так званого «Білогірського районного суду Республіки Крим» по вул. Луначарського, 39, м. Білогірськ, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах російської федерації, керуючись статтями 29.9, 29.10, 29.11 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ, постановив рішення у справі №5-60/2014 про визнання ОСОБА_11 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 20.2.2 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ « організація масового одночасного перебування або рух громадян в громадських місцях, що потягло порушення громадського порядку» на ділянці автодороги Сімферополь-Феодосія-Керч, чим надав допомогу іноземній державі у переході судової влади України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «Федерального Конституційного Закону» російської федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - російської федерації.

Діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, ОСОБА_7 продовжуючи свою злочинну діяльність 13.05.2014 року, точний час не встановлено, перебуваючи в приміщенні так званого «Білогірського районного суду Республіки Крим» по вул. Луначарського, 39, м. Білогірськ, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах російської федерації, керуючись статтями 29.9, 29.10, 29.11 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ постановив рішення у справі №5-62/2014 про визнання ОСОБА_12 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 20.2.2 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ чим надав допомогу іноземній державі у переході судової влади України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «федерального конституційного закону» Російської Федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - російської федерації.

Крім того, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, ОСОБА_7 продовжуючи свою злочинну діяльність, 13.05.2014 року, точний час не встановлено, перебуваючи в приміщенні так званого «Білогірського районного суду Республіки Крим» по вул. Луначарського, 39, м. Білогірськ, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах російської федерації, керуючись статтями 29.9, 29.10, 29.11 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ постановив рішення у справі №5-64/2014 про визнання ОСОБА_13 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 20.2.2 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ, чим надав допомогу іноземній державі у переході судової влади України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «федерального конституційного закону» російської федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - російської федерації.

Продовжуючи діяти добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність 13.05.2014 року, точний час не встановлено, перебуваючи в приміщенні так званого «Білогірського районного суду Республіки Крим» по вул. Луначарського, 39, м. Білогірськ, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах російської федерації, керуючись статтями 29.9, 29.10, 29.11 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ, постановив рішення у справі №5-61/2014 про визнання особи ОСОБА_14 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 20.2.2 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ, чим надав допомогу іноземній державі у переході судової влади України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «федерального конституційного закону» російської федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - російської федерації.

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність 14.05.2014 року, точний час не встановлено, перебуваючи в приміщенні так званого «Білогірського районного суду Республіки Крим» по вул. Луначарського, 39, м. Білогірськ, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах російської федерації, керуючись статтями 29.9, 29.10, 29.11 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ постановив рішення у справі №5-68/2014 про визнання особи ОСОБА_15 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 20.2.2 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ, чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «федерального конституційного закону» російської федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації.

15.05.2014 року, точний час не встановлено ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи в приміщенні так званого Білогірського районного суду Республіки Крим» по вул. Луначарського, 39, м. Білогірськ, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, керуючись статтями 29.9, 29.10, 29.11 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ постановив рішення у справі №5-72/2014 про визнання особи ОСОБА_16 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 20.2.2 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ, чим надав допомогу іноземній державі у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «Федерального Конституційного Закону» російської федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - російської федерації.

Крім того, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, ОСОБА_7 продовжуючи свою злочинну діяльність 15.05.2014 року, точний час не встановлено, перебуваючи в приміщенні так званого «Білогірського районного суду Республіки Крим» по вул. Луначарського, 39, м. Білогірськ, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах російської федерації, керуючись статтями 29.9, 29.10, 29.11 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ постановив рішення у справі №5-73/2014 про визнання особи ОСОБА_17 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 20.2.2 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ, чим надав допомогу іноземній державі у переході судової влади України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «федерального конституційного закону» російської федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації.

Допомога ОСОБА_7 іноземній державі у переході судів АР Крим та відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та допомога у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом, призвели до забезпечення належного функціонування незаконно створених судових органів та посилили заходи тимчасової окупації півострова.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 20.07.2022 року та закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник, посилаючись на вимоги ст.ст. 17, 84, ч.3 ст. 373 КПК України та положення ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, зазначає, що оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

При цьому зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, суд безпідставно послався як на докази на копії постанов про притягнення осіб до адміністративної відповідальності, які є недопустимими доказами у зв`язку з порушенням правил їх збирання, закріплення, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст. 99 КПК України, сторона кримінального провадження зобов`язана надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Також апелянт звертає увагу, що згідно положень Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року суддя може залишатись на окупованій території та вчиняти правосуддя за винятком кримінального законодавства країни окупанта, однак доказів притягнення ОСОБА_7 осіб до кримінальної відповідальності не надано, а також не надано доказів допомоги ОСОБА_7 іноземній державі її представникам у переході судів АР Крим.

Крім того вважає, що протокол огляду сторінок мережі «Інтернег» від 11.08.2021 року складений співробітником Управління СБ України у Львівській області є недопустимим доказом, оскільки вказана слідча дія проведена не уповноваженою особою і посилання у вироку на інформацію сайту «Миротворець» як на доказ також є недопустимим.

У судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Київського апеляційного суду та газеті "Урядовий кур`єр".

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність та обгрутованість судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження №0002623 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і не упередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 в межах поданої захисником ОСОБА_6 апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження та при ухваленні вироку судом були дотримані.

Так суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, дослідження та доведення переконливості доказів перед судом, безпосередньо дослідив надані докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Наведені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду доказах, зокрема: на відповіді Адміністрації Президента України № 45-01/135 від 20.03.2015 року, згідно якої ОСОБА_7 Указом Президента України від 23.10.2009 року № 856 був призначений на посаду судді Білогірського районного суду Автономної Республіки Крим строком на п"ять років; повідомленні ВККС України від 06.10.2015 року № 8вк-4067/15 про відкриття дисциплінарних справ щодо суддів АР Крим, у тому числі щодо судді Білогірського районного суду АР Крим - ОСОБА_7 ; рішенні ВКСС України від 10.11.2015 року № 300/дп-15 згідно якого Вищій раді юстиції рекомендовано розглянути питання про звільнення ОСОБА_7 з посади судді Білогірського районного суду Автономної Республіки Крим у зв"язку з порушенням присяги судді; Указі Президента України № 28/2016 "Про звільнення суддів" від 30.01.2016 року, яким ОСОБА_7 звільнено з посади судді Білогірського районного суду АР Крим у зв"язку з порушенням присяги судді; протоколі огляду інтернет-видань від 11-18 червня 2015 року, згідно якого старшим слідчим ОВС ОСОБА_18 проведено огляд сайтів на яких розміщено рішення суддів судів незаконно створеної Республіки Крим, у тому числі м. Севастополя, з яких вбачається, що суддя ОСОБА_7 протягом квітня-вересня 2014 року виносив судові рішення керуючись законодавством РФ, тобто здійснював "правосуддя" на підставі законодавства РФ; протоколі огляду інтернет-видань від 05.08.202 року та додатку до нього, з якого вбачається, що на вказаних сайтах розміщено документи, щодо призначення на посади суддів до незаконно створеного Джанкойського районного суду Республіки Крим, у тому числі відповідно до указу президента Російської Федерації від 19.12.2014 року № 786 ОСОБА_7 призначено на посаду заступника голови Джанкойського районного суду Республіки Крим; копіях постанов від 12, 13, 14, 15 травня 2014 року про визнання осіб винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 20.2.2 Кодексу про адміністративні правопорушення РФ, призначивши їм стягнення у виді штрафу, а також на інших зазначених у вироку доказах, які суд першої інстанції оцінив за правилами документа (ст.99 КПК України), яким є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об"єкт, що містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому відомості, які містять ці джерела інформації, суд визнав належними і допустимими доказами та обгрунтовано зазначив, що протоколи огляду сайтів та протоколи огляду інтернет -видань підтверджують, що ОСОБА_7 , будучи чинним суддею Білогірського районного суду Республіки Крим, активно здійснював правосуддя, що підтверджується постановленими на підставі законодавства РФ за його участі наведеними у вироку судовими рішеннями, і хоча сам по собі розміщений в мережі "Інтернет" правовий акт індивідуальної дії не є переконливим доказом його фізичного існування, а тим більше його реалізації, однак підстав для визнання таких доказів недопустимим і неналежними не вбачається, оскільки наведена у вироку інформація взята з офіційних інтернет-сайтів органів державної влади РФ, які є загальнодоступними в мережі "Інтернет".

Огляд зазначених інтернет-сайтів здійснено слідчим з дотриманням вимог ст. 237 КПК України та за допомогою функцій скріншоту і друку зафіксовано зміст зображеної в них, як електроних документах, інформації, яка підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, а тому суд першої інстанції, враховуючи послідовність досліджених та наведених у вироку доказів, їх узгодженість між собою за змістом, їх єдність та взаємозв"язок за часом та характером подій, визнав достовірними докази обвинувачення, які об"єктивно підтверджують діяльність ОСОБА_7 як судді окупаційних органів влади РФ. Будь-яких розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновків суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, ці докази не містять.

Вищевказані докази доводять, що ОСОБА_7 , який не був у встановленому законом порядку звільнений з посади судді Білогірського районного суду Автономної Республіки Крим, упродовж травня-вересня 2014 року здійснював «правосуддя» як суддя незаконно створеного «Белогорського районного суду Республіки Крим» прийняв на себе на окупованій території України повноваження судді іншої держави - РФ, яка окупувала та незаконно анексувала цю територію України, керуючись її матеріальним та процесуальним правом, що підтверджується наведеними у вироку копіями судових рішень постановлених ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у висунутому обвинуваченні за ч.1 ст.111 КК України (в редакції від 08.04.2014 року № 1183-VII), а саме - у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові України у виді надання іноземній державі допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Отже доводи апеляційної скарги захисника про те, що покладені в основу обвинувального вироку протоколи оглядів інтернет-сайтів органів влади РФ та долучені копії судових рішень, які не є оригіналом документу не можуть бути визнані достовірними доказами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані, які містяться в протоколах оглядів цих інтернет-сайтів та долучених до них додатках у вигляді роздрукованих безпосередньо з сайтів або зафіксованих за допомогою функцій скріншотів законодавчих актів РФ і судових рішень зібрані відповідно до вимог КПК України та не викликають сумніву у їх достовірності та допустимості. Огляди здійснено з дотриманням вимог ст. 237 КПК України, оформлені відповідно до вимог ст. ст. 104, 105 КПК України та є процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84, п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України.

Також неспроможними колегія суддів вважає і посилання захисника на недопустимість доказу, а саме протоколу огляду від 11.08.2021 року, який був складений оперативним працівником УСБУ у Львівській області, оскільки вказана слідча дія проведена оперативним працівником на виконання доручення прокурора за №31-321 від 02.08.2021 року і матеріали про його виконання направлені прокурору у даному кримінальному провадженні, а тому відсутні підстави вважати, що ця слідча дія була проведена неуповноваженою особою, що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 41 КПК України, згідно якої під час виконання доручень слідчого, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 50, 65 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, а отже є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України,законним та обґрунтованим і підстав для його скасування та закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року у кримінальному провадженні №0002623 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: ________________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3