Провадження №1-кп/523/628/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2023 року

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , в присутності обвинувачених, розглянувши в судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000200 по звинуваченню ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_8 обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_8 обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 353 КК України.

В ході судового засідання прокурором було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 .

Захисник не заперечував проти продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді домашнього арешту, посилаючись, що його підзахисні мають міцні соціальні зв`язки, місця роботи, проживання, на їх утриманні знаходяться сім`ї, однак просить затосувати домашній арешт у певний час доби.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Зі змісту положень ч. 4 ст. 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора, а зі ст. 178 цього Кодексу слідує, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності визначені цією нормою закону обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей; дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів; розмір майнової шкоди та інше.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: незаконно, шляхом підбурювання, вмовлянням, залякуванням впливати на покази свідків, понятих, які були присутні під час проведення огляду місця події, на свідків, які вже допитані по кримінальному провадженню та які можуть бути встановлені в ході судового розслідування та потерпілих.

Так, стаття 177 КПК України, встановлює, що на ряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з цим, ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинувачених, у тому числі наявність в них родини й утриманців, репутацію обвинувачених, їх майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди.

Згідно ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

З матеріалів кримінального провадження та пояснень наданих в судовому засіданні, слідчий суддя приходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про що свідчить те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів.

Разом з тим, на переконання суді, прокурором наведено обставин на підтвердження ризиків, та незважаючи на це, існування ризику того, що обвинувачені можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що на думку суду, не є достатньою підставою для застосування відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладанням обов`язків відповідно до ст. 194 ч. 5 КПК України.

Звертаючи увагу на ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з частиною першою статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Право на свободу є невід`ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо; це право означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України (абзац другий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1.06.2016 №2-рп/2016).

За частиною другою статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність; нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду (абзац тринадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 23.11.2017 №1-р/2017).

Отже, нормативне регулювання у сфері здійснення кримінального провадження щодо особи і позбавлення її у зв`язку з цим свободи повинне базуватися на засадах, передбачених статтями 1, 3, частинами першою, другою статті 8, частинами першою, другою статті 29, частиною першою статті 64 Основного Закону України.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги викладені обставини та встановлені в судовому засіданні ризики, суд доходить до висновку про те, що обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та роботи, членів сім`ї на утриманні, тому приходить до висновку, що відносно обвинуваченого, слід частково задовольнити клопотання прокурора та продовжити міру запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_10 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з покладанням на них обов`язків, передбачених ст. 194 ч. 5 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 314-316, 174, 177, 178, 181, 183, 194, 369, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з застосуванням електронного засобу контролю на 2 місяці, тобто до 27.09.2023 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:

1.Знаходитись за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня.

2.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3. Заборонити ОСОБА_8 будь-яким способом спілкуватись потерпілими та свідками по кримінальному провадженню.

Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з застосуванням електронного засобу контролю на 2 місяці, тобто до 27.09.2023 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 такі обов`язки:

1.Знаходитись за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня.

2.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3.Заборонити ОСОБА_9 будь-яким способом спілкуватись потерпілими та свідками по кримінальному провадженню.

Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з застосуванням електронного засобу контролю на 2 місяці, тобто до 27.09.2023 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 такі обов`язки:

1.Знаходитись за місцем свого проживання: АДРЕСА_3 з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня.

2.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3.Заборонити ОСОБА_11 будь-яким способом спілкуватись потерпілими та свідками по кримінальному провадженню.

Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з застосуванням електронного засобу контролю на 2 місяці, тобто до 27.09.2023 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 такі обов`язки:

1.Знаходитись за місцем свого проживання: АДРЕСА_4 з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня.

2.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3.Заборонити ОСОБА_10 будь-яким способом спілкуватись потерпілими та свідками по кримінальному провадженню.

Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на 2 місяці, тобто до 27.09.2023 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

1. Знаходитись за місцем свого проживання: АДРЕСА_5 , та не відлучатись з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня.

2. Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3. Заборонити ОСОБА_7 будь-яким способом спілкуватись потерпілими та свідками по кримінальному провадженню.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань до обвинувачених може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених на стадії судового слідства здійснює прокурор.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси ОСОБА_1