Справа № 756/9615/23
Номер провадження № 1-кс/756/1721/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва скаргу захисника ОСОБА_3 , яку подано в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 , щодо бездіяльності слідчого та прокурора у кримінальному провадженні, внесеного 28.10.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084, про повернення тимчасово вилученого майна,

УСТАНОВИВ:

1. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1.1. 28.07.2023 до Оболонського районного суду міста Києва надійшла скарга захисника ОСОБА_3 , яку подано в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 , щодо бездіяльності слідчого та прокурора у кримінальному провадженні, внесеного 28.10.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084, щодо неповернення тимчасово вилученого майна.

1.2. У скарзі захисник просить визнати бездіяльність слідчого та прокурора у кримінальному провадженні, внесеного 28.10.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084, щодо неповернення тимчасово вилученого майна, а також зобов`язати повернути майно, яке було вилучено 15.12.2015 під час обшуку квартири АДРЕСА_1 , а саме планшет марки «iPad», моделі «Air», IMEI НОМЕР_1 , 128 GB, сірого кольору, флеш накопичувач зеленого кольору з написом «Sportfootball» 4GB, флеш накопичувач чорного кольору з написом «Apacer», а також грошові кошти у сумі 205400 грн 00 коп., вилучені під час обшуку транспортного засобу, легкового автомобіля марки «Renault», моделі «Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

2. Позиції сторін кримінального провадження.

2.1. Захисник ОСОБА_3 у судовому засіданні просив скаргу задовольнити посилаючись на те, що 28.10.2015 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000084, у якому ОСОБА_5 повідомлено про підозру. При цьому 15.12.2022 в рамках кримінального провадження проведено обшуки у квартирі АДРЕСА_1 , а також у транспортному засобі - легковому автомобілі марки «Renault», моделі «Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час яких вилучено майно ОСОБА_5 (зазначене в п. 1.2 цього рішення).

Досудове розслідування в кримінальному провадженні було закінчено, оскільки 18.01.2017 було складено обвинувальний, який було скеровано до Голосіївського районного суду міста Києва. 27.09.2018 судом прийнято рішення про повернення обвинувального акту прокурору, яке 04.11.2018 було залишено без змін апеляційним судом. При цьому із моменту набуття законної сили рішенням суду про повернення обвинувального акту прокурору, обвинувальний акт в кримінальному провадженні станом на час звернення із цієї скаргою до жодного із судів України не спрямовувався.

Захисник зауважує, що із моменту вилучення майна, останнє речовим доказом не визнавалось, та арешт на це майно не накладався. Більше того, прокурору невідоме місце перебування вилученого в ОСОБА_5 майна, як і взагалі матеріалів досудового розслідування. Наведене, на думку захисника, свідчить про перебування майна в статусі тимчасово вилученого, яке має бути повернуте ОСОБА_5 .

Крім того, на думку захисника, оскільки обвинувальний акт повернуто прокурору, тому саме слідчий суддя має здійснювати контроль за правами та свободами людини в цьому кримінальному провадженні. Також, на думку захисника, саме слідчі судді Оболонського районного суду міста Києва мають повноваження на здійснення такого контролю, оскільки орган досудового розслідування наразі хоча і ліквідований, але його місцем розташування був саме Оболонський район міста Києва. При цьому, під час досудового розслідування саме слідчі судді Оболонського районного суду міста Києва здійснювали контроль за діяльністю органу досудового розслідування зокрема вирішували питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження (вирішували питання про обрання та зміну запобіжного заходу), а також вирішували питання про надання дозволу на проведення обшуку.

Захисник також просив урахувати, що він звертався до інших судів, зокрема за місцем знаходження Київської міської прокуратури, якою здійснюється процесуальне керівництво, однак у розгляді скарги було відмовлено через її непідсудність Печерському районному суду міста Києва.

2.2. Прокурор у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги. Між тим, прокурор не оспорював доводи захисника. Зокрема прокурор підтвердив, що органом досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000084 було СУ ФР ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві ДПС.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 205, ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.

Під час досудового розслідування, на підстав ухвал слідчих суддів Оболонського районного суду міста Києва від 10.12.2015, були проведені обшуки в транспортному засобі та квартирі ОСОБА_5 , де вилучено майно останньої (зазначене у п. 1.2 рішення). Відомості про накладення арешту та визнання вилученого в ОСОБА_5 майна речовим доказами, у прокурора відсутні. Наскільки йому відомо, грошові кошти були передані на депозитний рахунок Головного управління ДФС у м. Києві, що підтверджується квитанцією № 000354, а речові докази - передані на зберігання. Між тим, наразі орган досудового розслідування ліквідований, та подальша доля матеріалів кримінального провадження, а також майна, зокрема грошових коштів - йому не відома.

Передані йому матеріали досудового розслідування також вказують на те, що 18.01.2017 обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 було скеровано до Святошинського районного суду міста Києва. На підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 11.04.2017 обвинувальний акт направлено до Голосіївського районного суду міста Києва. Однак 27.09.2018 обвинувальний акт було повернуто прокурору, а 04.11.2018 вказане рішення залишено без змін. Після цього в кримінальному провадженні не відбувалось жодних процесуальних дій.

Прокурор просив також урахувати, що він нещодавно включений до групи прокурорів, тож не здійснював процесуальне керівництво в кримінальному провадженні на момент повернення вилучення майна, складання та спрямування обвинувального акту, як і подальших дій із вилученим майном. Наразі в нього є певні копії матеріалів досудового розслідування в наглядовому провадження, яке залишив попередній склад групи прокурорів.

3. Установлені судом обставин із посиланням на докази, мотивів з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

3.1. Як встановлено у судовому засіданні, 28.10.2015 СУ ФР ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві було розпочато досудове розслідування за № 0000084. Процесуальне керівництво здійснювалось прокурорами Київської міської прокуратури.

У рамках кримінального провадження, на підставі ухвал слідчих суддів Оболонського районного суду міста Києва від 10.12.2015 (справи № 756/15722/15-к, 756/15775/15-к) було проведено обшуки 15.12.2015 в квартирі за адресою АДРЕСА_2 , а також в автомобілі марки «Renault», моделі «Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , де було вилучено майно, вказане в пункті 1.2. (грошові кошти та технічні пристрої).

У подальшому досудове розслідування було завершено, оскільки складено, затверджено та спрямовано обвинувальний акт до Святошинського районного суду міста Києва, який у подальшому на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 11.04.2017 спрямовано до Голосіївського районного суду міста Києва, 27.09.2018 обвинувальний акт було повернуто прокурору, а 04.11.2018 апеляційним судом вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відомостей про наявність інших процесуальних дій в кримінальному провадженні № 0000084, зокрема після повернення обвинувального акту, - судом не отримано. А як свідчать надані пояснення прокурора в судовому засіданні, які в силу положень загальних засад кримінального провадження (статей 22, 26 КПК), у суду відсутні підстави ставити під сумнів, обвинувальний акт до суду знов спрямовано не було.

3.2. З цих підстав суд погоджується із захисником, що оскільки кримінальне провадження поділяється на певні стадії (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК), під час кожної з яких має відбуватися судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, ураховуючи, що хоча досудове розслідування і було закінчене, але обвинувальний акт в кримінальному провадженні не перебуває в суді першої інстанції для розгляду по суті (п. 22 ч. 1 ст. 3 КПК), як і питання, які поставлені захисником в скарзі - подана захисником скарга підлягає розгляду саме слідчим суддею, як судом встановленим для даної стадії кримінального провадження (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК).

3.3. Крім того, ураховуючи надані захисником пояснення та на їх підтвердження матеріали, як і пояснення прокурора, суд погоджується, що подана скарга підсудна Оболонському районному суду міста Києва. Оскільки ураховуючи останнє відоме місце розташування органу досудового розслідування, суд, слідчі судді якого вирішували питання в кримінальному провадження щодо певних заходів забезпечення кримінального провадження та слідчих дій, як і отримані захисником рішення інших судів про відмову в розгляді поданої скарги, які не містили роз`яснень щодо відповідного вповноваженого суду, фактично відбувся спір про підсудність, що дорівнює обмеженню доступу до правосуддя (ст. 21 КПК) - нездатність особи отримати безперешкодний доступ до незалежного і безстороннього суду.

3.4. Аналізуючи пояснення, надані прокурором та захисником, як і обставини вказані в п. 3.1., надані копії ухвал слідчих суддів та протоколи обшуків, слід зазначити, що не є тимчасово вилученим лише майно, на яке прямо надано дозвіл на вилучення відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України. Між тим, дозвіл на вилучення майна (речей та документів) не є тотожним арешту, бо єдиним інститутом тимчасового обмеження в праві володіння майном є арешт, який відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України є тимчасовим заходом, спрямованим на обмеження права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, і може бути застосованим лише за рішенням суду (слідчим суддею), відповідно до передбаченої законом процедури (визначеної статтями 170-174 КПК України).

При цьому слід урахувати, що надаючи дозвіл на вилучення під час обшуку майно, судом вирішується питання - чи мають значення для досудового розслідування відшукувані речі і документи, як і перевіряється можливість певного майна бути речовим доказом, із зазначенням певних родових ознак. Однак незважаючи на це, саме судом має бути перевірена подальша доцільність та вид обмеження на мирне володіння майном. Така доцільність може мати місце звісно лише в порядку арешту, бо це не лише визначено законом, а й відповідає загальним засадам кримінального провадження (ст. 16 КПК).

Слід також зазначити, що доказами в кримінальному провадженні, відповідно до ч.1 ст. 84 КПК України є фактичні дані, що мають значення для кримінального провадження, які можуть бути представлені одним з видів доказів, зокрема речовими доказами. Це також кореспондується і з положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України.

А отже, ураховуючи ненадання матеріалів досудового розслідування в спростування вказаної позиції, на думку суду, указаним в скарзі та вилученому під час проведення обшуку на підставі рішення суду майну, у розумінні цього кримінального провадження - не надано статусу речових доказів, і це майно дійсно залишилось в статусі тимчасово вилученого.

Суд урахував, що певні ознаки для вилучення майна були наведені в рішенні суду про надання дозволу на їх вилучення (ухвалах слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку), однак вони не є достатніми для доведення факту підстав вилучення та арешту.

3.6. При цьому, із дня вилучення майна - 15.12.2015, минуло 8 років, а під час розгляду прокурором не надано вмотивованого судового рішення про позбавлення або обмеження права власності, що суперечить ч. 1 ст. 100 КПК України, як і загальним засадам, визначеним ст. 16 КПК України.

Суд також зауважує, що законом не визначено поняття «грошові кошти, які одержані злочинним шляхом», а отже це поняття є оціночним, яке підлягає оцінці в залежності від конкретних обставин кримінального провадження. Однак як вже зазначалось, суду не надано будь-яких доказів (відомостей), які свідчать про те, що під час проведення обшуку, чи після вилучення майна, було встановлено, що грошові кошти отриманні злочинним шляхом, а вилучені технічні пристрої містять будь-яку інформацію, яка стосується подій кримінального провадження.

3.7. Наведене свідчить, що протягом досудового розслідування, з моменту вилучення майна, повинні були бути двиконані вимоги ч. 1 ст. 100 КПК України, або статей 170-174 КПК України, тобто - невідкладно повернуто вилучене майно (речові докази), або накладення на них арешту з підстав та в порядку, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170, частин 1-3 ст. 171, статей 172- 173 КПК України, після виконання усіх дій, пов`язаних з оглядом, описом тощо (ч. 2 ст. 100 КПК України), або повернення майна (що не є речовими доказами), яке не стосується подій кримінального правопорушення щодо якого здійснювалось кримінальне провадження.

3.8. Указані дії органу досудового розслідування є порушенням визначеної Законом процедури щодо тимчасового обмеження права власності, а отже за своїм змістом є свавільним втручанням в право на мирне володіння майном протягом тривалого проміжку часу без наявності будь-якої суспільної потреби (завдань кримінального провадження).

3.9. Суд звісно урахував, що наразі місце перебування майна (грошей та технічних пристроїв указаних у п. 1.2. рішення) прокурору - невідоме, а отже їх повернення має наразі питання права вимоги, а не фактичного їх повернення власникові, який за наслідком прийнятого рішення має право діяти та отримувати відповідну компенсацію, передбачену ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

3.9. Здійснюючи розгляд скарги, окрім вже наведених порушень, судом констатовано також порушення прав, передбачених ст. 283 КПК України, а також визначених загальними засадами кримінального провадження (статті 21, 28 КПК), які за своїм змістом є відображенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тлумаченні ЄСПЛ в своїй сталій практиці.

Зокрема, у абз. 4 п. 3.1. цього рішення судом встановлено, що прокурором не виконано протягом тривалого часу (п`яти років) обов`язок у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження чи звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, або обвинувальним актом.

А отже, незважаючи на те, що перед судом не ставилось це питання, суд діючи відповідно до загальних засад кримінального провадження та покладених на слідчого суддю, який дії як суд для даної стадії кримінального провадження, обов`язків зобов`язаний відреагувати на встановлені ним порушення закону, із вимогою вжиття відповідних заходів щодо усунення виявлених істотних порушень прав людини, шляхом доведення вказаних в судовому рішенні обставин до відома Офісу Генерального прокурора, саме який має право відповідно до ч. 6 ст. 35 КПК України, у даному випадку, усунути протиправну бездіяльність.

3.10. Крім того діючи відповідно до вимог статей 532 - 535 КПК України, суд установлює за собою контроль шляхом зобов`язання Офісу Генерального прокурора повідомити суд (слідчого суддю Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ) про прийнятті заходи реагування за наслідком проведеної перевірки обставин, указаних у цьому рішенні.

3.11. Оскільки суд вже вказав про наявність, на його думку, допущених порушень прокурором (групою прокурорів), копію ухвали слід також спрямувати Кваліфікаційній-дисциплінарній комісії прокурорів для вирішення питання наявності в діях прокурора (групи прокурорів) дисциплінарного проступку при здійсненні нагляду у кримінальному провадженні, яке внесене 28.10.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084.

Керуючись статтями 3, 7, 9, 13, 16, 22, 28, 100, 110, 170-175, 220, 234-236, 303-309, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу захисника ОСОБА_3 , яку подано в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 , у рамках кримінального провадження, внесеного 28.10.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084, про повернення тимчасово вилученого майна - задовольнити частково.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні, внесеного 28.10.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084, повернути ОСОБА_5 майно, яке вилучене:

- 15.12.2015 під час обшуку в квартирі за адресою АДРЕСА_2 , а саме планшет марки «iPad», моделі «Air», IMEI НОМЕР_1 , 128 GB, сірого кольору, флеш накопичувач зеленого кольору з написом «Sportfootball» 4GB, флеш накопичувач чорного кольору з написом «Apacer»;

- 15.12.2015 під час обшуку транспортного засобу, легкового автомобіля марки «Renault», моделі «Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , грошові кошти у сумі 205400 грн 00 коп. (двісті п`ять тисяч чотириста).

Довести до відома Офісу Генерального прокурора про виявлені під час розгляду скарги істотні порушення прав людини, які допущені при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке внесене 28.10.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084.

Покласти обов`язок на Офіс Генерального прокурора повідомити суд (слідчого суддю Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ) про прийнятті заходи реагування за наслідком проведеної перевірки обставин, вказаних у цьому рішенні.

Копію ухвали спрямувати Кваліфікаційній-дисциплінарній комісії прокурорів для вирішення питання наявності в діях прокурора (групи прокурорів) дисциплінарного проступку при здійсненні нагляду у кримінальному провадженні, яке внесене 28.10.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1