Провадження № 1-кп/643/420/23
Справа № 643/5071/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023

21 вересня 2023 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000223, внесеного до ЄРДР від 10.02.2023, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, розлученого, не судимого в силу ст.89 КК України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , на час вчинення кримінального правопорушення перебуваючому на посаді: старшого навідника першого мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні «старший солдат», перебуваючи на посаді старшого навідника першого мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та незаконно, тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 06.01.2023 самовільно залишив місце служби, а саме місце дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та до 11.01.2023 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні «старший солдат», перебуваючи на посаді старшого навідника першого мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та незаконно, тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 17.01.2023 самовільно залишив місце служби, а саме КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 46, та до 05.05.2023 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

20.09.2023 від прокурора надійшла заява про укладання угоди про визнання винуватості від 20.09.2023.

Так, встановлено, що 20.09.2023 між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000223 від 10.02.2023, з одного боку, та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з іншого боку, за участю захисника ОСОБА_4 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Обвинуваченим ОСОБА_5 беззастережно визнано свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України, вчиненого ним за викладених вище обставин у повному обсязі висунутого обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування щиро покаявся у скоєному злочині та активно сприяв розкриттю злочину.

При укладанні даної угоди прокурором враховано обставини, передбачені ст.470 КПК України, а саме те, що обвинувачений

ОСОБА_5 під час досудового розслідування давав детальні показання про події злочину, що мають значення для кримінального провадження №0000223 від 10.02.2023.

В той же час враховано наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження кримінального провадження №0000223 від 10.02.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Також, підозрюваний ОСОБА_5 в ході досудового розслідування щиро покаявся у скоєному злочині, надав викриваючи показання відносно себе у кримінальному провадженні №0000223 від 10.02.2023, спиртними напоями не зловживає, в той же час на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, не судимий.

Матеріальна шкода завдана кримінальним правопорушенням не заподіяна.

Потерпілі відсутні.

Під час досудового розслідування цивільний позов не заявлявся.

Витрати на проведення судових експертиз у кримінальному провадженні відсутні.

Викривачі у кримінальному провадженні відсутні.

Умови застосування спеціальної конфіскації відсутні.

Підстав для застосування до юридичної особи заходів кримінально правового характеру немає.

Також сторони узгодили міру покарання та згоду обвинуваченого на його призначення.

Так, враховуючи вищевказані обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 та істотно впливають на прийняття рішення про можливість укладення угоди про визнання винуватості та обумовлення міри покарання за вчинений злочин, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_5 , а також роз`яснень, що містяться у п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони вважають за можливе при призначенні покарання ОСОБА_5 та погоджуються на призначення останньому покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, та погоджуються на призначення останньому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

З урахуванням ст. 69 КК України, з якої вбачається, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення ст. 65 КК України, сторони мають право, використовуючи положення ст. 69 КК України, узгоджувати інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин, сторони погоджуються на призначення покарання підозрюваному ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Сторони вважають за можливе з урахуванням всіх обставин справи на підставі ст. 62, 69 КК України замінити основне покарання ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Отже, на підставі вищевикладених обставин, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_5 сторони погоджуються пропонувати суду призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання: за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений та його захисник зазначили, що угода укладавсь сторонами добровільно, ОСОБА_5 повністю визнає свою провину, з наслідками укладання та затвердження угоди ознайомлені, запропоноване покарання узгоджено та обвинувачений дає згоду на його призначення. З наслідками укладання та затвердження угоди, наслідками не виконання угоди, ознайомлений. Просять угоду про визнання винуватості затвердити.

Прокурор не заперечував щодо затвердження угоди про визнання винуватості.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, умови укладеної угоди, дійшов до такого.

Пунктом 2 ч.1 ст. 468 КПК України визначено, що у кримінальному проваджені можуть бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України - укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може зініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

При укладанні угоди, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, його щире каяття, а також беззастережне визнання ним своєї винуватості, беручи до уваги інтереси суспільства, враховуючи, його вік, стан здоров`я та інші обставини, що його характеризують.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, як затвердити угоду або відмовити в затверджені угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.

Отже, аналізуючи вищевикладене, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що оскільки зміст зазначеної угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, укладання угоди сторонами є добровільним, а підстави для відмови в затверджені угоди відсутні, суд вважає за можливе затвердити угоду.

Також встановлено, що матеріальна шкода завдана кримінальним правопорушенням не заподіяна.

Потерпілі особи відсутні, цивільні позови не заявлялися.

Викривачі у кримінальному провадженні відсутні. Умови застосування спеціальної конфіскації відсутні. Підстав для застосування до юридичної особи заходів кримінально правового характеру не має.

Далі, судом встановлено, що ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою провину та щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю вчиненого злочину, захищав територіальну цілісність України та бажає знов примкнути до лав ЗСУ, що суд визнає такими обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України і що визначено сторонами при укладанні угоди про визнання винуватості.

Обставин, які обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

У відповідності до положень ч.1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотне знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, зокрема, за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Положення ст. 69 КК України надає суду право в особливих, виняткових випадків скоригувати вимогу загальних засад призначення покарання, закріплену в п.1 ч.1 ст. 65 КК України і призначити більш м`яке покарання порівняно з тим, яке передбачене в конкретній санкції статті Особливої частини КК за вчинений злочин.

Підставами для призначення більш м`якого покарання в ч.1 ст. 69 КК України визначено дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: - наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину та дані, що характеризують особу винного.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд враховує дані про особу обвинуваченого та вищезазначені обставини, які суд визнав такими, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, вважає їх винятковими і достатніми для застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією зазначеної статті у виді 2 років позбавлення волі, оскільки, визначене покарання буде справедливім та співмірним зі скоєним.

Далі, у відповідності до положень ст.62 КК України покарання у виді

тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період (крім військовослужбовців жінок) на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк на більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців замість позбавлення волі не може застосовуватися до осіб, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2022, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», відповідного мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом осіб офіцерського складу, сержантів та солдат запасу, призначено до ВЧ НОМЕР_1 солдата запасу ОСОБА_5 старшим навідником першого мінометного взводу мінометної батареї ВЧ НОМЕР_1 , ВОС-143803А.

Із відомостей ОСК МВД України вбачається, що ОСОБА_5 не відбував покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 є суб`єктом та підпадає під положення ст.62 КК України і суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважає за можливе замінити позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на той самий строк.

По справі речові докази та процесуальні витрати не встановлені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 174, 314, 369 - 374, 471, 473-476 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 20.09.2023, укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з іншого боку, за участю захисника ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_5 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням правил ст.ст. 65, 69 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 20.09.2023 покарання за ч.5 ст. 407 КК України виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до правил ст.ст. 62,69 КК України замінити ОСОБА_5 призначене покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без зміни до набрання цим вироком законної сили.

В строк відбуття покарання зарахувати період перебування під вартою з 05.05.2023.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 05.05.2023.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1