ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

обвинуваченої ОСОБА_16

захисника адвоката ОСОБА_17

представника потерпілого адвоката ОСОБА_18

потерпілого ОСОБА_19 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі судового засідання матеріали кримінального провадження № 0000175 від 18.02.2016 року відносно

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, раніше не судимої, заміжньої, має малолітню дочку, 2018 р.н.,не працюючої, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч.3 ст. 289 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_20 (у зв*язку з укладенням шлюбу змінено прізвище на ОСОБА_21 ) 17.02.2016 року, у вечірній час, разом з ОСОБА_19 перебувала в кафе «Depstor», розташованому за адресою: пл. Конституції, 1 в м. Харків, де разом вони вживали спиртні напої до 01.30 години 18.02.1016 року. Після вживання спиртних напоїв, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 разом сіли в салон автомобіля "HYUNDAI ACCENT", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_19 , де останній сів за кермо, а ОСОБА_20 на переднє пасажирське сидіння. Під час руху по вул. Сумській у м. Харкові між ними виникла сварка, під час якої ОСОБА_19 зупинив автомобіль біля будинку № 54, розташованого по вул. Сумській, не вимикаючи двигуна та залишивши ключі в замку запалювання, вийшов з салону автомобіля та став його обходити, а ОСОБА_20 в цей час пересіла за кермо вищевказаного автомобіля та заблокувала двері автомобіля, щоб ОСОБА_19 не зміг потрапити до салону. Знаходячись за кермом вищевказаного автомобіля, ОСОБА_20 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, без дозволу власника транспортного засобу ОСОБА_19 , почала керувати автомобілем "HYUNDAI ACCENT", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та поїхала з місця пригоди, тим самим незаконно, умисно заволоділа вказаним автомобілем та проїхавши на ньому до вулиці Пушкінській у м. Харкові, допустила виїзд автомобіля за межі проїжджої частини з наступним наїздом на перешкоду у вигляді будинку № 62 по вказаній вулиці, тим самим пошкодивши вказаний транспортний засіб, сума ремонтних робіт якого перевищує його ринкову вартість на час скоєння кримінального правопорушення та складає 242778 грн. 63 коп., що заподіяло потерпілому ОСОБА_19 великої матеріальної шкоди.

ОСОБА_20 ( ОСОБА_22 ) вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди.

Крім того, 18.02.2016 приблизно о 01:45, ОСОБА_20 , керуючи технічно справним автомобілем "HYUNDAI ACCENT", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_19 , та яким вона незаконно заволоділа, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, згідно з яким: - п.2.9 «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом в стані алкогольного оп`яніння або знаходячись під впливом наркотичних чи токсичних речовин , рухалась по вул. Свободи (колишня вул. Іванова) у м. Харкові зі сторони вул. Сумської в напрямку вул. Пушкінської зі швидкістю приблизно 80 км/год, при цьому ОСОБА_19 знаходився на даху вказаного автомобіля. В процесі руху по вказаній вулиці, на перехресті з вул. Пушкінською, ОСОБА_20 грубо порушила вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: - п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, і допустила виїзд автомобілю за межі проїжджої частини з наступним наїздом на перешкоду у вигляді будинку № 62 по вул. Пушкінські в м. Харкові, що призвело до падіння ОСОБА_19 з даху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної події, згідно висновку судово-медичної експертизи № 426-А/16 від 27.04.2016 у зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною подією потерпілому ОСОБА_19 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, у вигляді важкої черепно-мозкової травми: забій головного мозку, епідуральна гематома чолово-скронево-тім`яних долей справа, дислокаційний синдром, переломи кісток склепіння черепу; вторинно післядислокційний судинний осередок ураження правої скроневої долі; забійні рани голови; закритої травми грудної клітини: перелома ребер зліва, забою правої легені, правобічного гепопневмотороксу; закритого перелому правої сідничної кістки.

За даними висновку авто технічної експертизи № 479/17 від 21.06.2017 року у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Hyundai Accent» р. НОМЕР_2 ОСОБА_20 повинна була діяти у відповідності з вимогами п. 12.1 (Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), 12.4 (У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год) Правил дорожнього руху України. У діях водія автомобіля «Hyundai Accent» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_20 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку настанням даної події.

ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_19 тяжке тілесне ушкодження.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) винною себе визнала частково, пояснивши, що не оспорює, що винна в ДТП, яке сталося з її провини та під час якого потерпілий отримав тілесні ушкодження, не оспорює, що фактично вона заволоділа автомобілем ОСОБА_19 без його згоди, однак пояснила мотиви, з яких вона сіла за кермо даного автомобіля та поїхала. Зазначала, що вона виплачувала добровільно потерпілому відшкодування поштою 60000 грн., однак він повернув її поштові переводи. Пояснюючи мотиви незаконного заволодіння транспортним засобом вказувала, що оскільки вони проживали з ОСОБА_23 з лютого 2015 року разом, він її всім представляв як наречену, вона з його згоди постійно користувалась його автомобілем "HYUNDAI ACCENT", реєстраційний номер НОМЕР_1 , а він користувався інколи її автомобілем, думала, що має право на користування його автомобілем. 17.02.2016 року вони разом з ОСОБА_24 були в ТЦ «Дафі», потім він запропонував поїхати в бар, де в нього була зустріч, вони поїхали і в барі випивали разом. Потім, ОСОБА_24 випивши сів за кермо автомобіля "HYUNDAI ACCENT", реєстраційний номер НОМЕР_1 , щоб їхати додому, вона сіла на пасажирське сидіння. Вони посварилися і ОСОБА_23 вдарив її кулаком в ніс, вона втратила свідомість, а ОСОБА_24 вибіг з автомобіля і хотів її витягти з автомобіля, погрожував їй. Злякавшись, вона заблокувала дверцята автомобіля, пересіла на водійське місце та поїхала з місця пригоди, злякавшись ОСОБА_23 та в неї текла кров. Як сталася ДТП, вона не пам*ятає, однак не оспорює, що винна в ДТП, прийшла до тями в автомобілі швидкої невідкладної допомоги. Під час ДТП вона також отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження та після удару ОСОБА_23 в ніс, той був зламаний. Де був ОСОБА_23 під час того, як вона поїхала, вона не знає, на даху автомобіля вона його не бачила, оскільки в неї був стрес і кров текла. В лікарні ОСОБА_24 вибачався за те, що зламав їй ніс, вона купувала ліки для нього, домовлялась з друзями, щоб для нього здали кров, оскільки вони на той час були у стосунках. В подальшому, він хотів, щоб вона на нього переписала квартиру на ОСОБА_25 , однак вона відмовилась і тоді він сказав, що «буде по плохому». Станом на теперішній час, вона готова відшкодовувати шкоду потерпілому, оскільки за її дій потерпілий отримав тілесні ушкодження, пошкоджений автомобіль, пояснювала мотиви, за яких вона заволоділа автомобілем ОСОБА_23 , вказуючи, що оскільки він вдарив її в ніс та зламав його, вона поїхала з місця на його автомобілі, щоб втекти від нього і що він був на даху не бачила. Розкаюється у скоєному та просить врахувати всі обставини вчиненого.

Суд, дослідивши показання обвинуваченої, вислухавши показання свідків, потерпілого, наданих в судовому засіданні, всебічно оцінивши їх і дослідивши інші докази у справі, вважає, що провина обвинуваченої у вчиненому доведена і підтверджується наступними доказами:

- Показаннями потерпілого ОСОБА_19 , наданих в судовому засіданні та який пояснив, що з ОСОБА_20 був в дружніх інтимних стосунках з 2015 року, однак як чоловік та жінка вони не жили і одружитись він їй не обіцяв. Також, вона були знайомі з батьками один одного, разом відпочивали, в тому числі і в інших країнах. Однак, свій автомобіль "HYUNDAI ACCENT", реєстраційний номер НОМЕР_1 він для користування ОСОБА_20 не надавав. 17.02.2016 року після роботи вони с ОСОБА_26 зустрілись, пішли до ТЦ «Дафі», потім поїхали до бару, де випивали. Після того, він сів за кермо свого автомобіля, а ОСОБА_26 на місце пасажира, він хотів її відвести додому, однак вона почала сварку, чіпляла кермо. В ніс лівою рукою він не бив ОСОБА_27 в автомобілі, він займався боксом та є правшею. Коли вийшов з автомобіля, щоб висадити її, ОСОБА_26 заблокувала автомобіль і він не зміг нічого зробити. Вона поїхала, пересівши на водійське місце, а він тримався рукою за багажник, стукав по склу, щоб вона відкрила автомобіль, потім раптом по інерції опинився на даху автомобіля. Коли ОСОБА_27 поїхала на його автомобілі, він був на даху його, як сталося ДТП не знає. Прийшов до тями він через 2 тижня у лікарні, зараз він інвалід 3 групи. Поштові перекази про відшкодування шкоди він не отримував, повертав ОСОБА_28 , оскільки вважає, що все повинно бути через суд.

- показаннями свідка ОСОБА_29 , який в суді пояснив, що взимку 2016 року в 1 годину ночі стояв на перехресті вул. Алчевських та вул. Іванова в м. Харкові та бачив, що з боку площі Свободи проїхав автомобіль, на даху був хлопець, який одною рукою тримався за щось, і багажник на даху він не бачив, а другою рукою цей хлопець стукав по лобовому склу. Сам момент ДТП він не бачив, тільки потім побачив коментарі в соціальних мережах.

- показаннями свідка ОСОБА_30 , який пояснив, що є сторожем в Обласному методичному центрі, який знаходиться на вул. Пушкінська, 62 в м. Харкові. Восени 2016 року вночі автомобіль сірого кольору заїхав на естакаду Центру, були вибиті вхідні двері, автомобіль також був пошкоджений. Коли він вийшов, то побачив, що лежить на землі хлопець, який піднявся та відійшов, за кермом автомобіля він нікого не бачив. Він викликав поліцію та директора Центру, хто викликав швидку допомогу він не знає. Коли приїхала швидка, то забрали когось до лікарні.

- показаннями свідка ОСОБА_31 , який в суді пояснив, що 18.02.2016 року в 2 години ночі йому подзвонив сторож та сказав, що на сходах Центру стоїть автомобіль. Він одразу приїхав та побачив, що автомобіль сірого кольору "HYUNDAI ACCENT" зніс паркан, були розбиті дверцята. На автомобілі не було багажнику, у автомобіля був пошкоджений бампер. Коли він приїхав, то вже нікого не було, швидка допомога поїхала і автомобіль забрали десь о 10 годині ранку.

- показаннями свідка ОСОБА_32 , який в суді пояснив, що є лікарем хірургом, в 2016 році працював мед братом на автомобілі швидкої невідкладної допомоги. В лютому 2016 року був виклик в 1 годину ночі і вони забрали з вулиці (перехрестя вул. Пушкінська та вул. Алчевських) дівчину у стані шоку, в неї була зламана нога, вони її доставили до лікарні. Також, був інший постраждалий, його забрала інша бригада, в парня були ушкодження пневмоторакс, травми тазу.

- даними в протоколі огляду місця ДТП від 18.02.2016 року зі схемою та фото таблицею, за якими оглянуто місце ДТП та встановлено, що автомобіль "HYUNDAI ACCENT", реєстраційний номер НОМЕР_1 наїхав на перешкоду бордюрне каміння, металеву огорожу та будинок №62 по вул. Пушкінській в м. Харкові, зафіксовані пошкодження транспортного засобу (деформація передньої частини, капоту, крила, бамперу, розбито лобове скло). На автомобілі багажник не зафіксований. (а.с. 57-64 т.2).

- даними протоколу огляду транспортного засобу від 22.03.2016 року, за якими було оглянуто пошкоджений автомобіль "HYUNDAI ACCENT", реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучені подушки безпеки напроти водія та пасажира, нашарування речовини бурого кольору. (а.с.65-66 т.2).

- даними в протоколі проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_19 від 02.06.2017 року, під час якого ОСОБА_19 розказав та показав обставини подій 18.02.2016 року. (а.с. 150-162 т.2).

- даними у висновку експерта №427-А/16 від 30.03.2016 року, за якими у ОСОБА_20 мали місце уламковий перелом середньої фаланги третього пальця лівої кисті зі зміщенням належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості (п.2.2.2. Правил…); закритий багатоуламковий перелом кістки п`яти лівої ноги зі зміщенням, підвивих стопи снаружі та назад - належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості (п.2.2.2. Правил…); закритий перелом кісток носа з незначним зміщенням - належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п. 2.3.3. Правил…). Вищезгадані ушкодження утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, з обмеженою площею травмуючої поверхні, не виключено, що в умовах дорожньо-транспортної події, і в строк, відомих з постанови. Діагнози «забій м`яких тканин голови, забій грудної клітини» не підтверджені об`єктивними медичними даними, тому, при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, не враховувалися. При госпіталізації в ХГКБСМП у ОСОБА_33 при дослідженні крові газохроматографічним методом виявлений етиловий спирт у кількості 1,912%0, що відповідає алкогольному сп*янінню середнього ступеня. (а.с. 68-69 т.2).

- даними у висновку експерта №426-А/16 від 27.04.2016 року, за якими у ОСОБА_19 мали місце наступні ушкодження: важка черепно-мозкова травма: забій головного мозку, епідуральна гематома чолово-скронево- тім*яних долей зправа, дислокаційний синдром, переломи кісток склепення черепу; вторинно післядислокаційний судинний осередок ураження правої скроневої долі; забійні рани голови; закрита травма грудної клітини: переломі ребер зправа, забій правої легені, правобічний гемо пневмоторакс; закритий закритий перелом правої сідничої кістки. Наявні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо, в умовах дорожньо-транспортної пригоди, на яку вказано у постанові та відомо з історії хвороби. По ступеню важкості у своїй сукупності це тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя. (п.2.1.3 Правил….). Під час вступу до стаціонару в крові ОСОБА_19 знайдений алкоголь у кількості 0,984%0 (а.с. 70-71 т.2).

Згідно висновку експерта №323-КЕ/550/2016 від 12.05.2017 року у ОСОБА_20 , внаслідок ДТП від 18.02.2016 мали місце: закритий осколковий перелом середньої фаланги 3-го пальця лівої кисті зі зміщенням; закрита травма правої стопи у вигляді багатоосколкового перелому п`яткової кістки зі та підвивиху стопи; закритий перелом кісток носу з незначним зміщенням. Тілесні ушкодження на тілі гр. ОСОБА_20 виникли від локальної ударної дії тупих твердих предметів індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відобразилися, з місцем прикладання сили в ділянки носу, лівої кисті та правої стопи. Згідно даним наданої медичної документації, з урахуванням результатів, що отримані при консультативному дослідженні рентгенівських знімків та даних комп`ютерної томографії у гр. ОСОБА_19 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 18.02.2016 року мали місце: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння черепу, забою головного мозку, епідуральної гематоми лобно-скроневої ділянки праворуч зі стисненням нею правих лобно-скронево-тім`яних долей та розвитком дислокаційного синдрому; забійні рани голови; закрита травма грудної клітини у вигляді переломів 5-6-го ребер праворуч по середній пахвовій лінії зі зміщенням, забою правої легені, що супроводжувався правостороннім гемопневмотораксом; закритий перелом правої сідничної кістки. Тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_19 утворилися за рахунок дії тупих твердих предметів, індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відобразилися, за механізмом удару-струсу з місцем прикладання сили в праву половину голови, праву половину грудної клітини, тазу праворуч. (а.с. 81-89 т.2).

Згідно висновків експерта №№886-И/16 від 19.04.2016, 887-И/16 від 18.04.2016, 888-И/16 від 21.05.2016 року, групова приналежність крові ОСОБА_19 А з изогемагглютинином анти-В, кров ОСОБА_20 відноситься до тієї ж групи А з изогемагглютинином анти-В. На подушках безпеки, вилучених з автомобіля р.н. НОМЕР_1 виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_20 та ОСОБА_19 не виключається. (а.с. 107-113 т.2).

Згідно експертизи №368 від 18.11.2016 року генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові, виявлених на подушках безпеки (об`єкти №№ 3-1) (об`єкти №№ 1-9 згідно висновку судового експерта Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи № 88 И/16 від 21.05.2016), збігаються між собою та з генетичними ознаками (ДНК профілем) зразка крові свідка гр. ОСОБА_20 (об`єкт № 2) та не збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові потерпілого гр. ОСОБА_19 (об`єкт № 1). (а.с. 115-131 т.2).

За даними висновків авто технічної експертизи № 479/17 від 21.06.2017 року у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Hyundai Accent» р. НОМЕР_2 ОСОБА_20 повинна була діяти у відповідності з вимогами п. 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України. У діях водія автомобіля «Hyundai Accent» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_20 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з настанням даної події. (а.с. 154-155 т.2).

Згідно висновку експерта №159/16 від 03.06.2016 року до ДТП робоча гальмівна система автомобіля Хюндай р.н. НОМЕР_1 перебувала в працездатному стані, при якому були відсутні несправності, які б виливали на вихідні параметри робочої гальмівної системі (а.с. 158-166 т.2).

Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи № 3318 від 09.08.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Accent» р. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 18.02.2016 року становить 268103,83 грн., вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля «Hyundai Accent» р. НОМЕР_2 , в результаті ДТП 18.02.2016 року приймається у розмірі ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження та становить 242778,63 грн. (а.с. 174-195 т.2).

Також, за клопотанням захисту були допитані свідки ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , які повідомили, що ОСОБА_20 та ОСОБА_19 проживали разом цивільним шлюбом з 2015 року, збиралися одружуватися офіційно, інколи свідки бачили ОСОБА_20 за кермом автомобіля "HYUNDAI ACCENT", який належить ОСОБА_19 і той був також в автомобілі. Вказували, що інколи ОСОБА_19 їздив за кермом автомобіля ОСОБА_20 . Батько обвинуваченої ОСОБА_36 пояснював, що з початку в лікарні ОСОБА_19 ніяких претензій до дочки не пред*являв і тільки після того, як вони відмовились переписати на нього квартиру на Салтівці, він сказав, що змінить показання. Він кожного дня був у лікарні, з батьками ОСОБА_23 їздив за ліками, вніс гроші в Фонд лікарні за ОСОБА_23 .

За клопотанням захисту були також призначені судові медичні, автотехнічні експертизи для визначення стану ОСОБА_20 під час ДТП, механізму утворення тілесних ушкоджень у неї.

Згідно висновків експертиз №№08-221/2019 від 20.12.2019 року, 08=319/2020 від 09.03.2021 року, 08-296/2021/21415/28337-28379 від 16.11.2022 року - за даними попередніх судово-медичних експертиз, результати яких викладені в висновках експерта №427-А/16, №323-КЕ/550/2016, №4645я/17, наданої медичної документації та результатів додаткових інструментальних досліджень, у гр. ОСОБА_16 , 1991 р.н., мали місце наступні тілесні ушкодження: закритий перелом кісток носу із зміщенням уламків; закрита травма лівої кисті у вигляді осколкового перелому середньої фаланги 3-го пальця зі зміщенням; закрита травма правої стопи у вигляді багатоосколкового перелому п`яткової кістки зі зміщенням та підвивиху стопи; Всі ушкодження у ОСОБА_16 утворились незадовго до її госпіталізації до лікувального закладу 18.02.2016, можливо, і під час подій, вказаних в ухвалі. Перелом кісток носу утворився за ударним механізмом від дії тупого предмету з обмеженою поверхнею контакту, або від співудару об такий, та прикладанням сили до ділянки носу. Закрита травма лівої кисті утворилася від ударної травматичної дії тупого твердого предмету, або співудару з таким; при цьому місце прикладання сили в даному випадку відбувалось під кутом з долонного боку кисті. Закрита травма правої стопи утворилася від ударної травматичної дії тупого твердого предмету, або співудару з таким, та з місцем прикладання сили до п`яткової ділянки. В тілесних ушкодженнях, які мали місце у ОСОБА_16 , не відобразились індивідуальні ознаки цих предметів.

За ступенем тяжкості закриті травми лівої кисті та правої стопи не були небезпечними для життя в момент заподіяння, а спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня), який був обумовлений їх звичайними клінічним перебігом та термінами консолідації переломів такого характеру, що за цією ознакою відносить їх до ушкоджень середнього ступеня тяжкості;

Діагноз «черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку» не був підтверджений характерним клінічним перебігом та результатами додаткових інструментальних досліджень, передбачених протоколами надання медичної допомоги хворим з черепно-мозковою травмою (наказ МОЗ України від 25.04.2006 № 380), що дозволяє не враховувати його при оцінюванні за ступенем тяжкості (згідно до п. 4.13 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.95р. №6).

Закрита травма носу у ОСОБА_16 , яка мала місце під час подій 17-18.02.2016, в процесі свого клінічного перебігу, із часом, призвела до стійкого двостороннього порушення функції носового дихання, що підтверджується результатами огляду потерпілої, зокрема, наявністю локальної зовнішньої деформації в ділянці спинки носу, та результатами додаткового інструментального дослідження (ріноманометрія від 19.11.2019), згідно якого в неї було підтверджено загальне двостороннє порушення носового дихання, що виходить за межі фізіологічної норми, та обумовлене високим носовим опором.

Такі наслідки травми носу у вигляді стійкого двостороннього порушення функції носового дихання відповідно до «Таблицы № 2 ст.36 «б» «Инструкции о порядке организаций и проведения врачебно-страховой экспертизы» Министерства финансов СССР от 08.01.1986г.» складає 10% стійкої втрати загальної працездатності і за цією ознакою належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили стійку втрату загальної працездатності менш ніж на одну третину (втрата працездатності від 10% до 33%), згідно п.п.2.2.1. «г», 2.2.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.95р. № 6.

Перелом кісток носу утворився за ударним механізмом від дії тупого предмету з обмеженою поверхнею контакту, яка не відобразила в даному ушкодженні своїх індивідуальних ознак, або від співудару об такий, та прикладанням сили до відповідної ділянки обличчя.

Показання ОСОБА_16 , на які вона посилається в судовому засіданні від 18.03.2019, та які зафіксовані на СД диску, наданому в розпорядження експертної комісії, в цілому, не суперечать наявним судово-медичним даним в частині способу спричинення та механізму утворення встановленої у неї травми носу.(а.с. 26-31, 108-113, 131-136 т.3).

Всі вище перелічені та досліджені в судовому засіданні докази не викликають у суду сумніву, оцінені судом як належні та допустимі письмові та речові докази, що містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні.

За правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

Оцінюючи зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає доведеною провину ОСОБА_37 ( ОСОБА_28 ) у вчинені кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 286 КК України та за ч.3 ст. 289 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яке керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_19 тяжке тілесне ушкодження та незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Не оспорюючи кваліфікацією своїх дій за ч.2 ст. 286 КК України та наслідками, що настали обвинувачена погоджується з тим, що порушила п.12.1 Правил дорожнього руху під час керування автотранспортним засобом "HYUNDAI ACCENT", реєстраційний номер НОМЕР_1 та скоїла ДТП, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_19 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Заперечуючи мотиви вчинення нею дій, які кваліфіковані за ч.3 ст. 289 КК України і не оспорюючи фактично, що вона своїми діями сприяла тому, що поїхала за кермом автомобіля потерпілого без нього та його згоди на той момент, обвинувачена вказує, що в неї не було умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом, оскільки вважала, що в неї було таке право і вона діяла в стані крайньої необхідності.

Згідно об*єктивної сторони кримінального правопорушення за ст. 289 КК України відповідальність настає за незаконне заволодіння транспортного засобу, що необхідно розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч його волі.

Заволодіння транспортного засобу повинно бути незаконним, з прямим умислом, є закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатися унаслідок запуску двигуна чи буксирування. Не є протиправним поїздка на транспортному засобі в стані крайньої необхідності.

За правилами вимог ст. 39 КК України не є кримінальним правопорушенням заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Перевищенням меж крайньої необхідності є умисне заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам, якщо така шкода є більш значною, ніж відвернена шкода. Особа не підлягає кримінальній відповідальності за перевищення меж крайньої необхідності, якщо внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, що загрожувала, вона не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці.

Стан крайньої необхідності виникає за наявності відповідної підстави, яка характеризується двома ознаками:1)небезпекою, що безпосередньо загрожує правоохоронним інтересам особи, суспільства або держави і 2) обстановкою, яка не дає можливості усунути цю небезпеку іншими засобами, крім заподіяння шкоди таким же правоохоронним інтересам. Наявність лише однієї лише небезпеки ще недостатньо для виникнення стану крайньої необхідності.

Вирішуючи питання кваліфікації дій обвинуваченої за ч.3 ст. 289 КК України колегія суддів приходить до висновку, що доводи захисту про дії ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) в стані крайньої необхідності або про відсутність в неї прямого умислу на вчинення вказаних дій не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Так, суду не представлено даних про те, що обвинувачена не могла усунути небезпеку для себе з боку дій ОСОБА_19 , навіть після отримання удару, іншим шляхом, ніж заволодіння його транспортним засобом без його згоди та рухом по вулицях міста Харкова.

У випадку неправомірних дій з боку ОСОБА_19 до ОСОБА_20 , остання не була позбавлена можливості викликати поліцію або тільки заблокувати автомобіль, не запускаючи двигун та не рухаючись з місця.

Враховуючі викладене, суд не знаходить в діях обвинуваченої ознак крайньої необхідності, а тому ці доводи захисту вважає необґрунтованими.

Відсутні і будь-які докази щодо дозволу потерпілого саме 17-18.02.2016 року на користування його автомобілем обвинуваченій, а тому доводи захисту щодо відсутності складу за ч.3 ст. 289 КК України в цій частині також не є обгрунтованими.

Однак, судова колегія зазначає, що встановлені обставини подій, які сталися 17-18.02.2016 року між обвинуваченою та потерпілим будуть враховані судом під час ухвалення остаточного рішення по справі за всіма дослідженими доказами, як сторони обвинувачення, так і захисту.

Також, судом враховані і дані про те, що станом на теперішній час в провадженні ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження за заявою ОСОБА_20 за ч.1 ст. 122 КК України за фактом нанесення їй удару ОСОБА_19 під час подій 18.02.2016 року, однак суд зазначає, що рішення органу досудового розслідування за результатами розгляду по даній кримінальній справі відсутнє.

Не є обґрунтованими і доводи обвинуваченої про те, що вона була членом сім*ї ОСОБА_19 , а тому немає складу злочину за ч.3 ст. 289 КК України, оскільки згідно наданого до суду рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.03.2017 року, яке набрало законної сили в задоволенні заяви ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) про встановлення факту проживання однією сім*єю з ОСОБА_19 з травня 2015 року по 18.02.2016 року відмовлено.

Також, суд враховує показання, надані свідками ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 щодо тісних стосунків між обвинуваченою та потерпілим протягом 2015-2016 років, однак зазначає, що дані покази не спростовують висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченої за ч.3 ст. 289 КК України та незаконного заволодіння транспортним засобом без згоди власника.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що провина обвинуваченої ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) за ч.2 ст. 286, ч.3 ст. 289 КК України підтверджена належними та допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду та не спростована доказами захисту.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) суд, відповідно до вимог ст. 66 КК України визнає щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність на утриманні малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , батька похилого віку, 1938 року народження, який має хвороби та потребує догляду.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) фактично не заперечувала факту дорожньо-транспортної пригоди за її участі на автомобілі, що належить потерпілому та наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень у ОСОБА_23 , фактично погодилась з тим, що заволоділа транспортним засобом потерпілого без його згоди, надала критичну оцінку своїй протиправній поведінці, висловила жаль з приводу скоєного, намагалася допомагати потерпілому у лікарні, добровільно намагалась відшкодувати завдану майнову шкоду шляхом направлення поштових переказів потерпілому.

Наведене, на думку суду, у повній мірі підтверджує, що обвинувачена дійсно розкаюється у скоєному та у заподіянні нею наслідків, що сталися. Лише заперечення нею мотивів заволодіння транспортним засобом, оскільки вона вважала, що проживала однією сім*єю з потерпілим та за його згоди інколи користувалась автомобілем, а тому мала на це право і під час подій, не може розцінюватись судом як неможливість прийняття щирого каяття обвинуваченої під час розгляду справи.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ), згідно ст. 67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп*яніння.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_37 (до шлюбу ОСОБА_28 ) встановлено, що вона 1991 року народження, заміжня, раніше не судима та до кримінальної відповідальності не притягувалась, має на утриманні малолітню дитину, 2018 року народження, станом на теперішній час разом з дитиною перебуває за кордоном за правом тимчасового захисту у зв*язку з повномасштабним вторгнення рф до України з 24.02.2022 року, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, була зареєстрована в с. Липці Харківської області (за її словами будинок зруйнований в 2022 році), задовільно характеризується за місцем мешкання, має батька похилого віку дитина війни (1938 року народження), який хворіє, мати померла в 2018 році.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання суд враховує не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, ставлення особи, що є обвинуваченим до цих порушень та поведінку до та після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (потерпілого тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання повинно бути справедливим, співмірним, адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Беручи до уваги наведене, при обранні міри покарання обвинуваченій суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України та враховує те, що нею скоєно тяжкий та особливо тяжкий злочини, враховує всі надані дані про особу обвинуваченої, наведені вище, ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочинів, її відношення до скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, і вважає необхідним і достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування конфіскації майна за ч.3 ст. 289 КК України суд не вбачає, враховуючи відсутність корисливого мотиву у діях обвинуваченої.

Однак, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, критичне ставлення ОСОБА_20 до вчиненого злочину, враховуючі тривалі тісні стосунки між обвинуваченою та потерпілим до подій, що сталися, поведінку потерпілого по подіях 17-18.02.2016 року і нанесення ним удару в ніс обвинуваченій до ДТП (що підтверджується за версією обвинуваченої висновками проведених додаткових медичних та авто технічних експертиз), та її пояснення щодо обставин від*їзду з місця події на автомобілі потерпілого, відомостей про алкогольне сп*яніння в момент подій як у обвинуваченої, так і потерпілого, який перший сів за кермо у стані алкогольного сп*яніння, дії потерпілого, який самостійно застрибнув на дах автомобіля без опори, чим наразив себе на небезпеку, хоча міг викликати поліцію та залишитись на місці, отримання обвинуваченою також тілесних ушкоджень середньої тяжкості під час подій 17-18.02.2016 року, намагання обвинуваченої добровільно під час судового розгляду відшкодувати шкоду потерпілому (60000 грн. згідно наданих поштових переказів), відомостями про наявність у обвинуваченої малолітньої дитини, з якою вона за тимчасовим захистом перебуває у іншій країні у зв*язку з повномасштабним вторгненням рф до України в 2022 році, відсутність даних про переховування обвинуваченої від слідства та суду, а навпаки її бажання приймати участь у судовому розгляді у будь-якому випадку та можливість продовження розгляду справи у зв*язку зі зміною складу суду, і всі ці обставини, встановлені судом істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, та судова колегія приходить до висновку за таких обставин про можливість призначення обвинуваченій ОСОБА_38 ( ОСОБА_28 ) покарання за ч.3 ст. 289 КК України із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України, а саме нижче він найнижчої межі, встановленої санкцією вищезазначеної статті.

Верховний Суд в своїй постанові від 20 березня 2018 року у справі № 302/904/16-к (провадження № 51-966 км 18) констатує, що загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Судова колегія, враховуючи дані про особу обвинуваченої, яка є особою молодого віку та має малолітню дитину (2018 р.н.), раніше не судима та до кримінальної відповідальності не притягувалась, наявністю у її дитини хвороб та утриманні обвинуваченою батька похилого віку, який залишився один, є дитиною війни та хворіє, віктимну поведінку потерпілого під час подій 17-18.02.2016 року, позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченої, а саме усвідомлення протиправності своєї злочинної поведінки та наміру в подальшому суворо дотримуватись закону, відсутність даних про порушення обвинуваченою раніше Правил дорожнього руху України або про її протиправну поведінку на дорозі або в побуті, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, які на думку суду, також істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, та суд вважає за можливе звільнити її від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку в максимальних межах, та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

І дане покарання, на думку суду буде відповідати принципам законності, зазначених у рішеннях Європейського суду з прав людини, мети покарання, встановленій у ст.50 КК України, принципам справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

Як роз*яснює Верховний Суд в постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 752/8309/16-к (провадження № 51-284 км 18) «законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосувати ст. 75 КК. Думка потерпілого може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною.»

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд основним покаранням відповідного додаткового. Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.

При вирішенні питання щодо додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд приходить до висновку про необхідність застосовування до обвинуваченої додаткового виду покарання, виходячи з обставин ДТП та особи обвинуваченої, яка порушила ПДР України, перебувала за кермом в стані алкогольного сп*яніння, і даних про необхідність їй за місцем роботи, навчання, або з інших підстав керувати транспортним засобом не надано.

З приводу цивільного позову про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілим ОСОБА_19 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_37 (раніше ОСОБА_28 ) про відшкодування майнових збитків в розмірі 351424,89 грн., з яких 242778,63 грн. вартість відновлювальних ремонт пошкодженого автомобіля "HYUNDAI ACCENT", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_19 у вигляді ринкової вартості автомобіля, 88646,26 грн. витрати на лікування після отримання тілесних ушкоджень під час ДТП, 20000 грн. витрати за зберігання автомобіля на штраф майданчику під час його арешту. Також, просить відшкодувати моральну шкоду на його користь у вигляді 500000 грн., оскільки від неправомірних дій обвинуваченої він страждав фізично та душевно, всі ці події спровокували суттєві зміни в його житті, він отримав тяжкі тілесні ушкодження, проходить курси лікування та реабілітації після черепно-мозкової травми голови, став інвалідом третьої групи.

Вимогами ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Вирішуючи питання відшкодування майнової шкоди з ОСОБА_37 ( ОСОБА_28 ) на користь потерпілого ОСОБА_19 суд виходить з доведеності даних позовних вимог та фактично визнання їх обвинуваченою, а тому задовольняє ці вимоги в повному обсязі.

При цьому, суд зауважує, що клопотань щодо призначення авто товарознавчих експертиз при незгоді з розміром завданої шкоди потерпілому з боку захисту до суду не надходило.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка згідно п.1,3 ч.2 зазначеної статті полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому з*ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи обставини події ДТП, отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень та заволодіння транспортним засобом, яка сталася з провини обвинуваченої та враховуючи, що потерпіла порушила ПДР України, що є в причинному зв*язку з ДТП, а потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження внаслідок ДТП та інвалідність 3 групи, визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує, що в результаті ДТП ОСОБА_19 завдано моральних та фізичних страждань у зв*язку з отриманими тілесними ушкодженнями, що спричинило для нього страждання, лікування та понесені витрати.

Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі на суму 500000 грн. І саме таку суму моральної шкоди суд вважає обґрунтованою та такою, що відповідає обставинам справи.

Згідно ст.ст. 118, 122, 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_37 на користь держави підтверджені процесуальні витрати за проведення судових експертиз у загальному розмірі 13410,54 грн.

Також підлягає поверненню обвинуваченій медична документація, витребувана судом для проведення експертизи.

Клопотань щодо міри запобіжного заходу прокурором заявлено не було, а тому дане питання судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, судова колегія

Ухвалила:

ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.3 ст. 289 КК України та призначити їй покарання:

- по ч.2 ст. 286 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

- по ч.3 ст. 289 КК України, із застосуванням вимог ч.1 ст. 69 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання покарання менш суворого більш суворим, з приєднанням додаткового покарання призначити остаточно ОСОБА_40 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Звільнити ОСОБА_39 від відбуття основного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї в силу ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_41 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у загальному розмірі 13410,54 грн., які складаються з витрат на проведення експертиз №159/16 від 03.06.2016 -2111,04 грн., №368 від 18.11.2016 2646,20 грн., №113 від 07.06.2017 4164,16 грн., №479/17 від 21.06.2017 1186,44 грн., №3318 від 09.08.2016 3303 грн.

Цивільний позов ОСОБА_19 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_41 на користь ОСОБА_19 у відшкодування майнових збитків суму в розмірі 351424,89 грн., у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 500000 грн.

Повернути ОСОБА_40 медичну документацію щодо стану її здоров*я, яка була витребувана для проведення експертиз, після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3