Справа № 466/9950/21
Провадження № 1-кп/466/213/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретарів с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000443 від 05 червня 2021 року щодо обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Куликів Жовківського району Львівської області, громадянина України, працездатного, не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 31 травня 2021 року, приблизно о 03 год. 00 хв., перебуваючи на вул. Брюховицькій, що у м. Львові, керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб із іншою особою (досудове розслідування відносно якого виділене в окреме кримінальне провадження), із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрали майно ОСОБА_8 , а саме ОСОБА_5 витягнув з автомобіля потерпілого ОСОБА_8 який в той час впав на землю та наніс потерпілому один удар правої руки в ділянку лівої щоки та лівого ока, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 , відповідно до висновку експерта № 675 від 09.06.2021, наступні тілесні ушкодження: забій м`яких тканин, підшкірну гематому лівої правої орбітальної ділянки і потиличної ділянки зліва, синець в підочній ділянці зліва, та синець на лівій щоці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_5 тримаючи потерпілого, а інша особа (досудове розслідування відносно якого виділене в окреме кримінальне провадження), відкрито заволоділа особистими речами потерпілого, а саме викрав: мобільний телефон марки «Honor 8X» моделі «JSN L21», чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 6 999 грн. всередині якого знаходилась SIM-картка оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл» № НОМЕР_3 вартістю 100 грн., та SIM-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_4 вартістю 100 грн. та із задньої лівої кишені штанів потерпілого відкрито викрав грошові кошти в сумі 14 000 гривень. Після чого ОСОБА_5 та інша особа (досудове розслідування відносно якого виділене в окреме кримінальне провадження) із вищевказаним викраденим майном покинули місце вчинення злочину та розпорядилися ним на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 22 598 гривень.

Таким чином, дії ОСОБА_5 кваліфікуються як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненому злочині визнав частково. Пояснив, що ввечері 30 травня 2021 року він зустрівся з своїми знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Він був за кермом автомобіля Мерседес д.н.з. НОМЕР_5 сірого кольору. Неподалік від нічного клубу «Малевич», вони купили хот-доги. Після цього близько 24 год. під`їхали до входу до « ОСОБА_11 ». ОСОБА_12 пішов спитати про ціну вхідного квитка. Повернувся і сказав що вартість квитка становить 300 грн. Для них це було дорого і вони в клуб не пішли, а залишились в автомобілі недалеко від входу в клуб. Хотіли познайомитись з дівчатами, які виходили з клубу. Коли вони вже збиралися їхати додому, до задніх дверцят автомобіля підійшов молодий хлопець, як потім йому стало відомо, потерпілий ОСОБА_8 . Цей хлопець про щось розмовляв з ОСОБА_9 , який сидів на задньому сидінні авто. В машині звучала музика, тому розмови йому не було чутно. Після чого ОСОБА_13 запитав його чи, він зможе відвезти хлопця на вул.Брюховицьку на що він погодився. ОСОБА_14 сів в автомобіль позаду нього. В цей час поруч зі ним сидів ОСОБА_12 , а позаду ОСОБА_15 - ОСОБА_13 . ОСОБА_8 був п`яний і через декілька хвилин заснув в машині. Через деякий час хтось подзвонив йому на мобільний телефон. Після цього він почав кричати, куди вони його везуть, що йому треба вийти. Він зупинив автомобіль. Це було на виїзді з м.Львова до ОСОБА_16 , недалеко від фанерного заводу. Потерпілий був в стані сильного сп`яніння, щось кричав, матюкався і довго не міг вийти з автомобіля. Він вийшов з автомобіля і витягнув ОСОБА_17 , який в той час впав, а ОСОБА_18 схилився над ним. Що між ними відбувалося він не бачив. ОСОБА_19 з автомобіля не виходив. Через деякий час вони сіли в автомобіль і поїхали. Жодних намірів викрадати ОСОБА_17 та його грабувати у нього не було. Він не брав у нього ні телефону, ні грошей. Визнає, що негідно повівся з потерпілим ОСОБА_20 не перепитав його, куди саме його завезти, не переконався, що з ним все нормально, та залишив його, лежачого, вночі, у лісі. Визнає в цьому свою вину та розуміє, що цієї ситуації можна було уникнути, якби повів себе розумніше та розсудливіше. Зазначив, що він відшкодував матеріальну шкоду потерпілому у виді сплати 14 тис.грн. Просив суд врахувати його щире каяття, відшкодування шкоди потерпілому, те, що він раніше не судимий, має позитивні характеристики, а також обставини, які склалися в його сім`ї.

Не зважаючи на часткове визнання вини, така повністю доводиться дослідженими в судовому засіданнями наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_8 про те, що 30.05.2021 року після роботи він зустрівся зі своїм товаришем ОСОБА_21 у парку культури, випили пива та перекусили і близько 00.19 год зайшли до нічного клубу «Малевич» (колишній ОСОБА_22 ), в барі замовили коктелі, які він оплатив, т.я. мав при собі гроші. В загальному випили по два алкогольні напої. Він був на підпитку. Близько 02.30 год він вирішив їхати додому, а товариш ще залишився в клубі. За допомогою мобільного додатку Вайбер замовив таксі і йому на телефон надійшло повідомлення, що буде таксі а/м Шкода. Вийшов на вулицю, підійшов до автомобіля, який припаркований біля клубу і не звернув увагу яка марка та номер, відкрив дверцята та запитав чи завезуть на вул.Пулюя, озвучили суму 200 грн. на що він погодився та сів в автомобіль. В середині було троє осіб: водій невідомий на передньому пасажирському місці та один на задньому місці за пасажиром. Сів на заднє пасажирське місце за водієм та одразу задрімав, невдовзі йому зателефонував ОСОБА_21 , він йому повідомив, що їде додому і знову задрімав. Ще через якийсь час проснувся, як водій витягував його з автомобіля і наносив удари зліва в щоку та біля ока і в той час він падає на землю. В цей же час відчуває, що його обшукують та викрадають телефон з кишені на животі і чоловік говорить «давай гроші». Пасажир, який був на задньому сидінні обшукує його кишені і забирає гроші. В той час отримує удар по голові та втрачає свідомість, а прийшов до тями з`ясував, що в лісі, а автомобіля немає. По узбіччю пройшов до автозаправки та запитав працівника як пройти до Львова, той йому відповів повернути ліворуч і пройти близько 6 км. Пройшов деяку віддаль і здалеку побачив ТЦ ОСОБА_23 . Додому повернувся близько 08.00 год. До травпункту та в поліцію одразу не пішов. Був вдома, а близько 11-12.00 год. придбав телефон, відновив номер і зателефонував до батька та товариша. Після обіду звернувся до Франківського ВП, однак там направили його до Шевченківського ВП де він і написав заяву.

12.07.2023 року потерпілий ОСОБА_8 подав заяву про продовження судового розгляду у його відсутності та повністю підтримує позицію прокурора.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 дав показання, що він проживає у м. Червоноград Львівської області. 30.05.2021 син їхав з дому на роботу та повідомив, що взяв зі собою гроші близько 15 тис.грн. Того ж дня близько 21.00 год. він з сином розмовляв телефоном. Так як в подальшому зв`язку не було, то він близько 04.00 год. зателефонував на номер сина, але ніхто не відповідав. Перед обідом 31.05.2021 син сам зателефонував та розповів про те, що вночі його побили та пограбували і він сам добирався на квартиру. Тоді він йому порадив звернутися до поліції та в поліклініку. На наступний день він зустрівся з сином, в нього був синець під оком та гуля на голові.

Свідок ОСОБА_25 будучи в судовому засіданні дав показання про те, що 30.05.2021 він зателефонував своєму другові ОСОБА_26 та близько 21.00 год. зустрілися в парку, випили пива і пізніше направилися в клуб «Міленіум». Перебували в клубі та випивали коктелі, за які платили почергово. Він бачив в ОСОБА_27 при собі багато грошей, після 02.00 год ОСОБА_28 повідомив, що бажає їхати додому. Ще через 30 хв. зателефонував ОСОБА_27 і той відповів, що в дорозі додому. На наступний день під обід вони зустрілися, в ОСОБА_27 було підпухле лице і синяк під оком. ОСОБА_29 йому повідомив, що біля клубу сів в автомобіль думав, що таксі та заспав. Проснувся після удару і був ще удар від якого втратив свідомість, а коли прийшов до т`ями то зрозумів що в лісі, без телефону і грошей.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_30 дав показання, що він у травні 2021 року працював оператором на заправній станції, яка знаходиться навпроти цвинтаря у Брюховичах. В той вечір освітлення було добре. Однак, він не памятає чи до нього хто вночі звертався або просили викликати поліцію. Його дійсно 05.07.2021 року слідчий допитував і він дава показання.

Свідок ОСОБА_31 будучи допитаний в судовому засіданні дав показання, що він близько 4-х років знайомий з ОСОБА_32 . 30.05.2021 останній забрав його від батька на автомобілі Мерседес - седан, в центрі близько 21.00 год. вони зустріли ОСОБА_33 та біля клубу «Малевич» пішли на хот-доги. В подальшому вони троє сиділи в автомобілі біля клубу «Малевич» з метою познайомитися з дівчатами. Потерпілий підійшов до автомобіля та запитав ОСОБА_34 чи це таксі та чи зможете його відвезти на вул. Брюховицьку. ОСОБА_18 та ОСОБА_35 сказали, що добре, а ціна символічна, на бензин. Потерпілий сів в автомобіль на крісло за ним. Зі слів ОСОБА_36 потерпілий заснув. Вони їхали маршрутом від клубу «Малевич» - пр. Чорновола - Шевченка - Рясне виїзд на вул.Брюховицьку. Коли задзвонив його телефон, а це було в районі вул.Брюховицька, потерпілий закричав «стійте мені потрібно тут вийти». ОСОБА_29 вийшов з автомобіля, ще навіть добре не закрив дверки. ОСОБА_37 закрив за ним дверку і вони поїхали додому. Чи передавав гроші за проїзд будь кому потерпілий, він не бачив. Також йому невідомо чи залишав потерпілий будь що в автомобілі Халанії. Щодо заяви слідчому про видачу ним телефону, який належав ОСОБА_29 , то хоче пояснити таке. Вперше телефон він побачив через деякий час у слідчого на столі. Слідчий запропонував йому написати заяву про добровільну видачу телефону, якщо ні, то пояснював, що буде підозрюваний та може сидіти в тюрмі. Він погодився та під диктовку слідчого написав заяву про те, що добровільно приніс слідчому телефон, який йому передали чи то ОСОБА_38 , чи то ОСОБА_13 . Через деякий час він звернувся до правоохоронних органів з заявою, що його слідчий примушував написати дану заяву.

Допитаний в судовому засіданні як спеціаліст ОСОБА_39 пояснив, що він є працівником ГУ НП у Львівській області, заступником керівника управління оператвно-технічних заходів. Аналітичну довідку від 06.09.2021 року складав він, під час дослідження підлягали 4 номери телефонів які використовувалися 31.05.2021 з 00.30 і до 12.00 год. в т.ч. Халанією, ОСОБА_40 та ОСОБА_29 . Телефон з номером НОМЕР_6 , який належав потерпілому ОСОБА_29 з 02.00 год і до 04.12 був в мережі і знаходився в межах пр. Чорновола, вул.Величковського. З 04:12год. і до 11:08 год. абонент був без зв`язку. О 11:08. год. номер телефону той же запрацював, але ІМЕІ вже інший, з цього випливає, що працював вже інший пристрій (телефон).

Номер яким користувався ОСОБА_5 значився з 00:17год. і до 02:28год. пр. Чорновола, потім відслідковується 03:02 год Ямпіль, 03:49 вул. Волинська. В період з 02:28 год і до 03.49 год. визначити місцезнаходження не можливо, т.я. не відбувалось будь яких з`єднань. З 04:13 год і до 05:17 год. знаходження за адресою смт.Куликів.

Телефон, яким користувався ОСОБА_41 з півночі 31.05.2021 і до 08:08 ранку не був активним.

Номером телефону, яким користувався ОСОБА_13 НОМЕР_7 з 00:57 год і до 02:36 год. активізувався в районі вул. Кушевича - пр.Чорновола, пізніше 03:49 год. знову в районі вул. Кушевича. Також пояснив, що прив`язка до вулиць здійснюється з тим розрахунком, що в цьому районі наявні найближчі вежі, що ретранслюють сигнал.

Показаннями ОСОБА_42 про те, що він працює експертом поліграфологом ГО «Інституту психофізіологічних досліджень «Поліграфцентр захід» і до нього звернулася захисник з заявою провести дослідження на детекторі брехні відповідей на питання ОСОБА_5 був виготовлений висновок, однак йому відомо, що такий не прийнятий судом як доказ.

На обґрунтування винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, сторона обвинувачення також посилається на наступні докази, які були ретельно досліджені під час судового розгляду, а саме:

- витяг з ЄРДР №0000443 від 01 червня 2021 року, де зазначено внесені відомості про час та місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме: 31.05.2021 у ВП №4 ЛРУП ГУНП у Львівській області звернувся із заявою ОСОБА_8 про те, що 31.05.2021 в період часу 02:30-03:30год невідома особа перебуваючи у м.Львові поблизу «Брюховицького лісу» відкрито шляхом спричинення тілесних ушкоджень заволоділа мобільним телефоном марки ««Honor 8X» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та грошовими коштами близько 14000 гривень, спричинивши матеріальну шкоду на суму 20000 гривень;

- витяг з ЄРДР №0000090 від 13.09.2021 в частині того, що 13.09.2021 до ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області надійшов рапорт старшого слідчого ОСОБА_43 про те, що невідомі особи, 31.05.2021 приблизно о 02:30год, невідомі особи перебуваючи в автомобілі марки « MERCEDES-BENZ», моделі 300D, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , прибули до нічного клубу «МАЛЕВИЧ» за адресою: м.Львів, пр.Чорновола,2. запропонували потерпілому ОСОБА_8 присісти до автомобіля та відвезти його за замовленою адресою. Керуючи вищевказаним автомобілем, приблизно через 20 хвилин з моменту початку руху автомобіля, приїхали на вул. Брюховицька, що у м. Львові. Після чого витягнули потерпілого з автомобіля спричинивши потерпілому тілесні ушкодження, з метою заволодіти його майном;

- протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 31.05.2021, з якого вбачається, що 31.05.2021 приблизно о 02:30-03:30год невідомі особи відкрито заволоділи майном ОСОБА_8 , а саме: мобільним телефоном марки ««Honor 8X» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та грошовими коштами близько 14000 гривень, які знаходилися в кишені штанів при цьому завдавши потерпілому декілька ударів в область обличчя;

- рапорт майора поліції ОСОБА_44 від 09.06.2021 щодо об`єднання матеріалів ЖЕО №14136 від 02.06.2021 за фактом нанесення тілесних ушкоджень до матеріалів внесених до ЄРДР за № 0000443 від 01.06.2021;

- форма реєстрації від 02.06.2021, згідно якої зі служби 102 надійшло повідомлення лікаря про те, що ОСОБА_8 сам звернувся за допомогою, оскільки невідома особа нанесла йому тілесні ушкодження. Дане повідомлення було зареєстроване 02.06.2021 року за подією від 31.05.2021 року, через несправність ІПНП (арк.спр.20)

- протокол огляду речей від 04.06.2021, а саме диску DVD-R, який надійшов з нічного клубу «Малевич» на якому містяться відео файли щодо події, яка відбулася 31.05.2021 за адресою: м. Львів, пр. Чорновола, 2, що о 02.52год. особа чоловічої статі вийшла з нічного клубу та присіла на сходинки і так сиділа до 03.00 год., тримаючи в руках предмет схожий на телефон, а в цей час автомобіль світлого кольору о 03.09.52 год. здійснює рух заднім ходом, зупиняється, а о 03.10.07год. чоловік відкриває задню праву дверку та о 03.10.15 сідає в автомобіль, закриває дверку і автомобіль починає рух.

- протокол проведення слідчого експерименту від 20.09.2021 за участі потерпілого ОСОБА_8 щодо відтворення обставин, згідно якого потерпілий зазначає місце вчинення правопорушення, слідчий експеримент проводиться на місці вчинення злочину за адресою: м. Львів, Брюховицький ліс.

- протокол пред`явлення особи до впізнання від 08.10.2021 (з фототаблицею), де зафіксовано, що у ході проведення слідчої дії потерпілий ОСОБА_8 впізнав особу під № 1, який 31.05.2021 о 02 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: м.Львів, Брюховицький ліс наніс йому тілесні ушкодження та забрав особисте майно;

- висновок судово-медичної експертизи № 675 від 09 червня 2021 року, у підсумках якого зазначено, що при обстеженні громадянина ОСОБА_8 лікарем травмпункту №1 м.Львова в травні 2021 року було встановлено діагноз: «Забій м`яких тканин, підшкірна гематома лівої параорбітальної ділянки зліва». Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлені синець в підочній ділянці зліва, синець на лівій щоці. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета, могли виникнути від удару кулаком 31 травня 2021 року, як вказано в «Постанові» і відносяться до легкого ступеня тяжкості. Враховуючи характер, розташування синців, немає об`єктивних судово-медичних даних, які б давали підставу стверджувати про можливість їх виникнення внаслідок падіння громадянина ОСОБА_8 з висоти власного зросту;

- протокол огляду речей від 08.06.2021, а саме: мобільний телефон марки «Honor 8X», чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , який ОСОБА_45 заявою добровільно долучив до матеріалів кримінального провадження;

- протоколом огляду місця події від 13.09.2021 за участі обвинуваченого ОСОБА_5 об`єктом огляду являється прибудинкова територія будинку 65-Б, де навпроти будинку на чотирьох колесах знаходиться автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» моделі «300D», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_8 . Під час огляду вилучено автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» моделі «300D», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_8 , ключ до транспортного засобу і один ключ сигналізація та акт прийому-передачі транспортного засобу;

- рапорт ст.лейтенанта поліції щодо необхідності звернення до слідчого судді для надання дозволу на тимчасовий доступ до інформації про вхідні-вихідні дзвінки з прив`язкою до місцевості;

- протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 09.08.2021, 10.08.2021 на підставі ухвали слідчого судді від 26.07.2021 з вилученням дисків формату DVD-R у ТОВ «Лайфсел», СD-R у ПрАТ «ВФ Україна», DVD-R у ПрАТ «Київстар»;

- аналітична довідка аналізу інформації отриманої від оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфсел» з трафіками за період з 00:30 по 12:00 31.05.2021;

- рапортом від 13.09.2021 щодо активності/неактивності мобільний номерів абонентів НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_3 .

Зокрема з заначених доказів та показань спеціаліста ОСОБА_39 вбачається, що номера телефонів, якими користувалися ОСОБА_5 , ОСОБА_46 та ОСОБА_8 з 02.00 і до близко 04.00 год. активізувалися в районі пр.Чорновола, вул.Величковського у м.Львові.

А також сторона обвинувачення надала процесуальні рішення, які були прийняті у даному кримінальному провадженні:

- постанова про визнання речовими доказами та приєднання до матеріалі кримінального провадження від 04.06.2021 року, а саме: DVD-R, який надійшов з нічного клубу «Малевич» на якому містяться відео файли щодо події, яка відбулася 31.05.2021 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- постанова про визнання речовими доказами та приєднання до матеріалі кримінального провадження від 08.06.2021 року, а саме: мобільний телефон марки «Honor 8X» чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ;

- постанова про визнання речовими доказами та приєднання до матеріалі кримінального провадження від 08.06.2021 року, а саме: транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» моделі «300D», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_8 , який на праві власності належить ОСОБА_47 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ухвала слідчого судді від 16.07.2021 про накладення арешту на речовий доказ, а саме:

мобільний телефон марки «Honor 8X» чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ;

- ухвала слідчого судді від 02.07.2021 про накладення арешту на речовий доказ, а саме: транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» моделі «300D», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_8 , який на праві власності належить ОСОБА_47 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ухвала слідчого судді від 02.07.2021 про надання тимчасового доступу про деталізацію з`єднань абонентських номерів НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_3 , щодо дати, часу, типу з`єднання (вхідні, вихідні дзвінки та SMS- повідомлення, в тому числі сервісні та службові, вихід в мережу Інтернет, GPRS-трафік), тривалості вхідних та вихідних телефонних з`єднань, з посиланням на ретранслятор та прив`язку до базових станцій, із зазначенням їх адрес, а також адрес місця перебування кожного із абонентів в момент кожного вхідного та вихідного телефонного з`єднання, із зазначенням типу з`єднання, ідентифікатора (ІМЕІ та IMSI), з урахуванням нульових з`єднань вказаних абонентів, номерів контрагентів по цих з`єднаннях, інформацію про власників абонентських номерів (прізвище, ім`я, по-батькові; дата народження; місце реєстрації чи проживання; паспортні дані, тощо), якщо телекомунікаційні послуги надаються з оформленням договірних відносин, за період часу з 00:00 год. 01.03.2021 по час виконання ухвали;

- ухвала слідчого судді від16.07.2021 про надання тимчасового доступу до інформації, яка знаходиться в операторів мобільного зв`язку за відповідними координатами;

- ухвала слідчого судді від 26.07.2021 про надання тимчасового доступу про деталізацію з`єднань абонентських номерів НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_3 , щодо дати, часу, типу з`єднання (вхідні, вихідні дзвінки та SMS- повідомлення, в тому числі сервісні та службові, вихід в мережу Інтернет, GPRS-трафік), тривалості вхідних та вихідних телефонних з`єднань, з посиланням на ретранслятор та прив`язку до базових станцій, із зазначенням їх адрес, а також адрес місця перебування кожного із абонентів в момент кожного вхідного та вихідного телефонного з`єднання, із зазначенням типу з`єднання, ідентифікатора (ІМЕІ та IMSI), з урахуванням нульових з`єднань вказаних абонентів, номерів контрагентів по цих з`єднаннях, інформацію про власників абонентських номерів (прізвище, ім`я, по-батькові; дата народження; місце реєстрації чи проживання; паспортні дані, тощо), якщо телекомунікаційні послуги надаються з оформленням договірних відносин, за період часу з 00:00 год. 29.05.2021 по 00:00 год. 10.06.2021.

Нормативне обгрунтування.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Також саме прокурор, слідчий, згідно з вимогами ст.25 КПК України, зобов`язані в межах своєї компетенції, розпочавши досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, а також відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Оцінка та висновки суду

Перевіривши та дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, промову прокурора та захисника, суд приходить до таких висновків.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Об`єктом злочину за ст.186 КК України є майно. Основним безпосереднім об`єктом грабежу є право власності, а у разі вчинення грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, додатковим безпосереднім об`єктом виступають здоров`я, життя, психічна або фізична недоторканність людини.

З об`єктивної сторони грабіж є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Водночас і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення. Але вона ігнорує це.

Суб`єктом грабежу є фізична, осудна особа, яка досягла 14-ти років до моменту вчинення грабежу.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Згідно ст.186 КК України викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

Частина 2 ст.186 КК передбачає відповідальність за грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під таким насильством розуміється фізичне насильство - обмеження волі (зв`язування, замкнення в певному приміщенні тощо), нанесення ударів, побоїв, заподіяння легкого тілесного ушкодження, яке не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності. Суспільна небезпечність такого грабежу підвищується у зв`язку з тим, що додатковими об 'єктами тут виступають свобода, тілесна недоторканність особи.

Вчинення грабежу за попередньою змовою групою осіб матиме місце, коли грабіж спільно вчинили дві або більше особи, які заздалегідь, до початку грабежу, домовилися про спільне його вчинення. Домовленість на спільне вчинення грабежу повинна мати місце до початку вчинення злочину, тобто до виконання тих дій, що утворюють об`єктивну сторону грабежу.

Щодо твердження сторони захисту, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би підтверджував попередню змову ОСОБА_5 з іншою особою на відкрите викрадення майна ОСОБА_8 , разом з тим з показань потерпілого вбачається, що однією особою нанесено тілесні ушкодження, а іншою здійснювалося викрадення майна одночасно. В який спосіб узгоджено дії осіб щодо вчинення злочину суду не відомо.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів показань обвинуваченого, потерпілого та свідків суд встановив, що 31.05.2021 приблизно о 03:00год на вул.Брюховицькій у м.Львові (поблизу Брюховицького лісу) у ОСОБА_8 відкрито, у присутності ОСОБА_8 , викрадено мобільний телефон та грошові кошти групою осіб (за участі ОСОБА_5 , іншої особи (досудове розслідування відносно якого виділене в окреме кримінальне провадження) та в присутності ОСОБА_48 ) з поєднанням насильства, що є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого (нанесення тілесних ушкоджень, згідно висновку експерта №675 від 09.06.2021).

При цьому, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_48 в частині щодо невидачі ним телефона слідчому згідно заяви від 08.06.2021 року (арк.спр.50) та не нанесення тілесних ушкоджень і вчинення викрадення майна, оскільки такі спростовуються постановою від 26.10.2022 року слідчого ДБР про закриття кримінального провадження №0000132, а також дослідженими в суді доказами (том 1 арк.спр.213-217).

Щодо визнання недопустимим протоколу пред`явлення особи до впізнання по фотознімках від 08.10.2021р. недопустимим доказом, то необхідно зазначити таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 228 КПК України за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах 1 і 2 цієї статті. За цією нормою закону передбачена можливість проведення впізнання осіб за фотознімками на розсуд слідчого, при цьому жодних обов`язкових умов для проведення такого впізнання процесуальним законом не встановлено. Положеннями цієї статті також не встановлено вимог до особи, яка здійснює слідчу дію щодо необхідності обґрунтування походження фотознімків, пред`явлених для впізнання. А крім того, положення ст. 228 КПК України, яка регламентує порядок проведення пред`явлення особи для впізнання, не містять імперативної вимоги обов`язкового проведення впізнання наживо з підозрюваною особою.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини за ч.2 ст.186 КК України таке спростовується дослідженими доказами у їх сукупності. Судом встановлено, час, місце і спосіб та обставини вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України, підтверджується частковими показаннями ОСОБА_5 та показаннями ОСОБА_8 , кожен зокрема, давали логічні та послідовні показання, які суд кладе в основу вироку.

За таких обставин, провівши всебічне, повне та неупереджене дослідження всіх обставин даного кримінального провадження, оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд поза розумним сумнівом вважає доведеним, що ОСОБА_5 вчинив умисні дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб тому кваліфікує ці його дії за ч. 2 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням також ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, маючи умисел на викрадення та незаконне позбавлення волі людини, вступивши в попередній зговір із іншою особою (досудове розслідування відносно якого виділене в окреме кримінальне провадження), з метою викрадення та незаконного позбавлення волі людини, з корисливих мотивів, способом небезпечним для здоров`я потерпілого, 31.05.2021 приблизно о 02.30 год., ОСОБА_5 перебуваючи разом з іншою особою в автомобілі марки "MERCEDES-BENZ" моделі «300D», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , прибули до нічного клубу «МАЛЕВИЧ», за адресою: м. Львів, пр. Чорновола, 2. Під вигаданим приводом автомобіля «Таксі» запропонували потерпілому ОСОБА_8 присісти до автомобіля, на що останній погодився, думаючи, що сідає в автомобіль «Таксі», де завчасно зробив замовлення зі свого мобільного телефону. Після того, як він сів на заднє сидіння зазначеного автомобіля, та ОСОБА_46 сів біля потерпілого, тим самим створили перепони вільному пересуванню потерпілого та позбавили його можливості вільно і на свій розсуд керувати своїми діями та пересуватися за власним бажанням, а ОСОБА_5 в цей час привів автомобіль до руху та направився у напрямку, який не відповідав напрямку, зазначеному потерпілим. Після цього, діючи умисно, з корисливих мотивів, без розриву в часі, ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_49 скориставшись безпорадним станом потерпілого завадили останньому вчинити будь-які дії, направлені на супротив вказаним особам та можливість покинути транспортний засіб, при цьому обмежуючи його свободу та можливість вільного пересування. Керуючи вищевказаним автомобілем, приблизно через 20 хвилин з моменту початку руху автомобіля, приїхали на вул. Брюховицьку, що у м.Львові. Після чого, ОСОБА_5 вийшов з автомобіля та витягнув потерпілого ОСОБА_8 з автомобіля та відразу наніс йому удар в обличчя, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження, з метою заволодіти його майном, тобто у незаконному позбавленні волі, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, яке супроводжувалося заподіянням фізичних страждань потерпілому, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.2 ст.146 КК України, то суд приходить такого.

Основним безпосереднім об`єктом злочину за ч. 2 ст.146 КК України є воля, честь і гідність особи.

Волю людини слід розуміти як право ніким не бути примушеним робити те, що не передбачено законодавством, право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей (статті 19 і 23 Конституції України), як гарантовану можливість реалізації нею таких конституційних прав і свобод як, зокрема: свобода та особиста недоторканність, право на невтручання в її особисте життя, свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання (статті 29, 32, 33 Конституції України). Згідно зі статтями 271 - 272 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 р. зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя; фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" кожна людина має право на свободу пересування, під якою розуміється право вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З об`єктивної сторони злочин може бути вчинений у двох формах: 1) незаконне позбавлення волі людини; 2) викрадення людини.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, тобто особа усвідомлює, що за законом вона не має права позбавляти волі чи викрадати іншу особу, але бажає це зробити. Мотиви незаконного позбавлення волі можуть бути різними, крім суспільно корисних.

Мотив та мета, як факультативні ознаки суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, в даному діянні можуть бути різними, проте суд відмічає, що при незаконному позбавленні волі, на відміну від викрадання людини, є мета позбавити волі потерпілого.

Незаконне позбавлення волі полягає у протиправному перешкоджанні людині вибирати за своєю волею місце перебування. Воно може виявлятися у затриманні потерпілого в тому місці, де він знаходитись не бажає, або поміщення його в таке місце яке він не має змоги вільно залишити. Це діяння може бути здійснено шляхом застосування фізичного насильства (зв`язування потерпілого і замиканні у підвалі, поміщення у заздалегідь підготовлене місце,тощо), а також шляхом психічного насильства (під погрозою зброї потерпілого примушують залишитися у приміщенні).

Обов`язковою ознакою складу злочину у його першій формі є місце. Ним можуть бути як приміщення (кімната, камера, погріб тощо) чи комплекси приміщень (підвал багатоповерхового будинку, лікарня), так і інші місця (дах багатоповерхового будинку, транспортний засіб) чи місцевості (скала, острів тощо).

Незаконним позбавлення волі є у всіх випадках, коли воно здійснюється не відповідно до Конституції, законів України, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Жодна людина не може бути позбавлена волі інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом (законне ув`язнення людини після її засудження компетентним судом; законний арешт або затримання людини для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, передбаченого законом; законний арешт або затримання людини, здійснені з метою запобігання її незаконному в`їзду до країни, або людини, стосовно якої вживаються заходи з метою депортації або екстрадиції, тощо) .

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.146 КК України передбачає вчинення злочину у двох формах: незаконне позбавлення волі людини або викрадення людини. Разом з тим, в обвинувальному акті констатовано «умисел на викрадення та незаконне позбавлення волі людини, «з метою викрадення та незаконного позбавлення волі людини», що є різними діями.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 підійшов до автомобіля, яким керував ОСОБА_5 , з метою добратися додому, він запитав одного з осіб, які перебували в автомобілі, чи вони можуть його підвести. Розмову ОСОБА_8 вів не з ОСОБА_5 . В автомобіль він сідав самостійно. Суд встановив і не заперечується ніким, що ОСОБА_8 сів на заднє сидіння автомобіля. Під час руху ОСОБА_8 заснув. Тобто, жодного застосування насильства чи примусу щодо ОСОБА_8 під час того, як останній сідав в автомобіль не було застосовано. Окрім цього, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_8 самостійно сідає в автомобіль після розмови одним із пасажирів цього автомобіля.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що о 02:52год. особа чоловічої статі вийшла з нічного клубу та присіла на сходинки і так сиділа до 03:00 год., тримаючи в руках предмет схожий на телефон. З іншого запису відео (…31106) вбачається, що автомобіль світлого кольору о 03:09:52 год. здійснює рух заднім ходом, зупиняється, а о 03:10:07год. чоловік відкриває задню праву дверку та о 03:10:15 сідає в автомобіль, закриває дверку і автомобіль починає рух.

Способами незаконного позбавлення волі можуть бути будь-які - обман, зловживання довір`ям, відібрання засобів пересування, ключів чи інших необхідних засобів тощо. Жодними доказами застосування таких способі ОСОБА_5 щодо ОСОБА_8 суду не надано, окрім цього суд встановив, що до моменту знаходження потерпілого в транспортному засобі, жодних розмов між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не відбувалося.

Відповідно до ч.2 ст. 28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього кримінального правопорушення декількома (двома і більше) суб`єктами правопорушення, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення кримінального правопорушення зазделегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування правопорушення, а також у процесі замаху на правопорушення .

Як випливає із ч.2 ст.28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення правопорушення (узгодження об`єкта правопорушення, його характеру місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо.

В ході судового розгляду стороною обвинувачення не надано жодного доказу, що б підтверджував існування попередньої домовленості щодо незаконного позбавлення волі потерпілого ОСОБА_8 . Як вбачається з наданих стороною обвинувачення доказів та показань ОСОБА_8 , останній добровільно без будь-якого примусу сів у машину і обвинувачений до нього жодних насильницьких дій не застосовував.

Разом з тим, суд встановив, що насильницькі дії зі сторони ОСОБА_5 та іншої особи (досудове розслідування відносно якого виділене в окреме кримінальне провадження), застосовувалися при вчиненні грабежу.

Щодо суб`єктивної сторони злочину, яка характеризується прямим умислом, тобто, особа усвідомлює, що за законом вона не має права позбавляти волі іншу особу, але бажає цього зробити, то такі обставини судом не встановлені. ОСОБА_5 зазначає, що коли ОСОБА_8 в агресивній формі попросив зупинити автомобіль, щоб він вийшов, то ОСОБА_5 автомобіль зупинив та витягнув його з автомобіля.

Твердження обвинувачення «Під вигаданим приводом автомобіля «Таксі», запропонували потерпілому ОСОБА_8 присісти до автомобіля, на що останній погодився, думаючи, що сідає в автомобіль «Таксі», де завчасно зробив замовлення зі свого телефону» не відповідає дійсності і не підтверджено жодними доказами, в т.ч. показаннями потерпілого. Як вбачається з відео з камер спостереження клубу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ОСОБА_8 самостійно підходить до авто і самостійно в нього сідає. Зі слів ОСОБА_8 він добровільно сів в авто, вважаючи його таксі. ОСОБА_8 в судовому засіданні не підтвердив, що ОСОБА_5 або інша особа (досудове розслідування відносно якого виділене в окреме кримінальне провадження) пропонували йому сідати в авто. Навпаки, ініціатива виходила від ОСОБА_8 . До того ж у справі відсутні будь-які докази, що ОСОБА_14 викликав таксі.

Твердження обвинувачення «Після того, як він сів на заднє сидіння зазначеного автомобіля, ОСОБА_37 сів біля потерпілого, тим самим створили перепони вільному пересуванню потерпілого та позбавили його можливості вільно і на свій розсуд керувати своїми діями та пересуватися за власним бажанням,..» не відповідає дійсності і не підтверджено жодними доказами, в тому числі, і показами потерпілого. Як вбачається з відео, показань ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_50 , обвинуваченого ОСОБА_5 , інша особа не сідав біля ОСОБА_17 , а сидів на задньому сидінні авто, куди до нього підсів ОСОБА_8 . Жодних доказів вчинення перепон у вільному пересуванні ОСОБА_8 при посадці в авто та під час руху авто, обвинуваченням не надано. Натомість, зі слів ОСОБА_8 , він сів в авто і заснув. Коли проснувся і побачив незнайому місцевість, почав кричати зупинити машину. ОСОБА_5 зупинив авто і витягнув ОСОБА_8 , який як пояснив обвинувачений, будучи в стані сильного алкогольного сп`яніння, не міг вийти з машини. Таким чином та обставина, що ОСОБА_8 самостійно і добровільно сів в автомобіль, а ОСОБА_5 на першу вимогу ОСОБА_8 , зупинив автомобіль, спростовує доводи обвинувачення про протиправне перешкоджання людині обирати за своєю волею місце знаходження. Цим також спростовуються доводи обвинувачення про «умисел ОСОБА_5 на викрадення та незаконне позбавлення волі людини за попереднім зговором з ОСОБА_51 » Жодних доказів попередньої змови ОСОБА_5 з іншою особою на викрадення або незаконне позбавлення волі людини стороною обвинувачення не надано.

Та обставина, що ОСОБА_5 нібито направився у напрямку, який не відповідав напрямку, зазначеному потерпілим, не може бути кваліфікована як незаконне позбавлення волі або викрадення людини, (в обвинувальному акті не вказано в якому саме напрямку ОСОБА_14 просив їхати) оскільки ОСОБА_14 мав можливість в будь-який момент попросити зупинити авто і вийти. Судом також приймаються до уваги показання обвинуваченого, що про домовленості ОСОБА_52 з ОСОБА_20 він не чув, оскільки в салоні лунала музика, що не спростовано стороною обвинувачення. Твердження потерпілого про те, що він замовляв таксі на вул.Пулюя не перевірено слідством та, відповідно, не підтверджено жодним доказом.

Підставою кримінальної відповідальності у вузькому сенсі є склад кримінального правопорушення, тобто наявність всіх елементів, що становлять акт кримінального правопорушення (об`єкт, суб`єкт, об`єктивна й суб`єктивна сторони), котрі виступають у нерозривній єдності як єдине ціле. Однак склад кримінального правопорушення - це вирішальна, але не єдина підстава кримінальної відповідальності. Підставою кримінальної відповідальності в широкому сенсі є наявність трьох підстав: нормативної, фактичної (матеріальної), процесуальної. Нормативна підстава - це наявність норми закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає можливість покладання цього виду відповідальності. Фактична підстава - це наявність факту кримінального правопорушення (фактично вчиненого діяння), з яким пов`язується виникнення охоронюваних правовідносин, у рамках якого реалізується кримінальна відповідальність. Процесуальна підстава - це наявність правозастосовного акта, що конкретизує загальні приписи охоронної норми права (містить санкції), визначає вид і міру кримінальної відповідальності.

Недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, означає, що сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено доказати або факт (подію) вчиненого кримінального правопорушення, або відсутність факту (події) кримінального правопорушення, про яке свого часу було помилково повідомлено правоохоронний орган як про діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо. Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Особливо важливо зазначити, що згідно розділу «Фабула» реєстрація заяви на 102 лікаря про те, що звернувся ОСОБА_8 за допомогою, оскільки невідома особа нанесла йому тілесні ушкодження.

ОСОБА_8 звертався із заявою при вчинення відносно нього кримінального правопорушення, суттю якого було заподіяння йому тілесних ушкоджень та викрадення майна в ніч 31.05.2021. Аналогічні обставини зазначено і в протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення лише по факту заподіяння йому тілесних ушкоджень та викрадення майна. Натомість будь-яка інформація (відомості, твердження) про його незаконне позбавлення волі при первинному зверненні не зазначена.

За змістом положень ст.92 КПК України, обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

За правилами ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставина, передбачена пунктами 1, 2 частини першої цієї статті (встановлена відсутність події кримінального правопорушення та встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення), виявляється під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Таким чином, оцінюючи та аналізуючи подані сторонами кримінального провадження докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду сторона обвинувачення не змогла надати докази, які б підтверджували як наявність попередньої домовленості щодо незаконного позбавлення волі потерпілого ОСОБА_8 , так відповідно і саме незаконне позбавлення волі потерпілого, яке супроводжувалося заподіянням фізичних страждань потерпілому. Допитані свідки також не змогли підтвердити факт незаконного позбавлення волі потерпілого. Отже, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, не доведена, оскільки немає допустимих, належних, достовірних та достатніх доказів, які б в сукупності підтверджували протилежне. А тому в цій частині обвинувачення ОСОБА_5 слід виправлати.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України, особу обвинуваченого.

Обставини, що пом`якшують покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - щире каяття у вчиненому, одноособове відшкодування шкоди.

Вирішуючи питання щодо звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд зазначає таке.

ОСОБА_5 є особою молодого віку, працездатний, не працевлаштований, згідно довідок на обліку у психоневрологічному та наркодиспансері не числиться. Вперше притягується до кримінальної відповідальності, відшкодував шкоду потерпілому у розмірі 14 000 грн., які були викрадені. На час розгляду обвинувального акту ОСОБА_5 здійснює догляд за своїм братом, який є особою з інвалідністю першої групи внаслідок травми на війні і не може самостійно, без сторонньої допомоги пересуватися. За місцем проживання характеризується позитивно, а тому обираючи міру покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства і вважає можливим застосувати положення ст.75 КК України та покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає і такі не зазначені в обвинувальному акті.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання в межах санкції частини 2 статті 186 КК України у виді позбавлення волі зі встановлення іспитового строку та покладенням обов`язків.

Ухвалою слідчого судді від 15.09.2021 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» терміном на 60 (шістдесят днів) з визначенням застави у 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 95 160,00 грн. (дев`яносто п`ять тисяч сто шістдесят гривень), яка внесена на депозитний рахунок. ОСОБА_5 перебував під вартою в державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» з 15.09.2021 і до 20.09.2021 року.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Керуючись ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбуття призначеного покарання, встановивши іспитовий строк терміном 2 /два/ роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.146 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення даного кримінального правопорушення.

Заставу у розмірі 95 160,00 грн. (дев`яносто п`ять тисяч сто шістдесят гривень), внесену на депозитний рахунок згідно квитанції №7 від 17.09.2021 року - повернути ОСОБА_53 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 02 липня 2021 року на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» моделі «300D», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_8 , який на праві власності належить ОСОБА_47 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 16 липня 2021 року на мобільний телефон марки «Нonor 8X», чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 - скасувати.

Речовий доказ, визнаний постановою про визнання та приєднання речових доказів до матеріалів досудового розслідування від 04.06.2021, а саме: DVD-R, який надійшов з нічного клубу «Малевич» на якому містяться відео файли щодо події, яка відбулася 31.05.2021 за адресою: м. Львів, пр. Чорновола, 2- залишити при матеріалах справи.

Речовий доказ, визнаний постановою про визнання та приєднання речових доказів до матеріалів досудового розслідування від 08.06.2021, а саме: мобільний телефон марки «Нonor 8X», чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 - повернути ОСОБА_8 .

Речовий доказ, визнаний постановою про визнання та приєднання речових доказів до матеріалів досудового розслідування від 08.06.2021, а саме: транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» моделі «300D», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_8 , який на праві власності належить ОСОБА_47 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - повернути ОСОБА_47 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається потерпілому, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1