У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , власника майна - ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000328 від 07.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 258-5 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000328 від 07.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 258-5 КК України.

У клопотанні зазначається, що у провадженні слідчого управління ГУ СБ України у м.Києві та Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000328 від 07.11.2022.

В межах даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 19.04.2023 (справа №760/8328/23) накладено арешт на майно, вилучене 12.04.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- грошові кошти у гривневому еквіваленті на загальну суму 1980621 (один мільйон дев`ятсот вісімдесят тисяч шістсот двадцять одну) гривню;

- грошові кошти у доларовому еквіваленті на загальну суму 42378 (сорок дві тисячі триста сімдесят вісім) доларів США;

- грошові кошти у євро еквіваленті на загальну суму 20895 (двадцять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) євро.

Заявник зазначає, що накладаючи арешт на грошові кошти, слідчий суддя, формально пославшись на постанову слідчого про визнання майна речовим доказом, залишив поза увагою відсутність жодних об`єктивних підстав вважати, що арештоване майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ, чи набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення кримінально протиправним шляхом, тобто є доказом злочину, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Слідчим суддею також не було зазначено про існування обґрунтованих підстав вважати, що власники майна можуть приховати, пошкодити, псувати, знищити, перетворити, відчужити грошові кошти, на які накладено арешт.

Водночас, усі доходи та походження грошових коштів ОСОБА_3 є законними, що підтверджується відповідними документами.

На думку адвоката, таке обмеження як арешт майна підлягає до скасування, адже в ньому також відпала процесуальна необхідність, оскільки на даний час в кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, тобто, фактично органом досудового розслідування встановлено той факт, що ОСОБА_3 не має жодного відношення до вчинення даних злочинів.

Вказує, що власник майна ОСОБА_3 через арешт належних йому грошових коштів, позбавлений права користуватись та розпоряджатись ними, а тому фактично не може забезпечувати базові потреби для існування своєї сім`ї, що у свою чергу є порушенням його прав.

Враховуючи наведене, заявник просить слідчого суддю скасувати арешт вищенаведеного майна (грошових коштів), що було виявлене та вилучене 12.04.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник та власники майна у судовому засіданні подане клопотання підтримали у повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини та просили його задовольнити.

Прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та додані до нього копії документів, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до чч.1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч.1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Виходячи з п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приписами ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За загальними правилами, визначеними ст. 132 КПК України, застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Поряд з цим, визначений КПК України процесуальний порядок обмеження права власності закріплює об`єктивні передумови для забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження, передбачає засоби, що гарантують реалізацію цих прав, їх захист, поновлення на випадок порушення, а також охорону законних інтересів.

Виходячи із змісту приписів ч. ч. 3-6 ст. 170 КПК України, умовами арешту майна для досягнення у кримінальному провадженні законної мети відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є наявність визначеної сукупності обставин, які підлягають встановленню для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованість застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, залежить від підтвердження висновків про існування відповідної сукупності обставин фактичними даними, які випливають із представлених доказів.

Потреба в арешті майна обумовлюється як правовою підставою застосування цього заходу забезпечення, так і його метою та завданням відповідно до конкретних обставин кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого управління ГУ СБ України у м.Києві та Київській області знаходиться кримінальне провадження №0000328 від 07.11.2022, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.111-1, ч.2 ст.258-5 КК України, в якому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК.України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 21.03.2023 у справі №760/6038/23 (провадження 1-кс/760/2820/23) було надано групі слідчих та групі прокурорів у кримінальному провадженні № 0000328 від 07 листопада 2022 року, дозвіл на проведення обшуку приміщення 6-го поверху за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 8, корпус 16А, який згідно з обліків державного реєстру речових прав на нерухоме майно є зареєстрованим за ТОВ «Завод «Маяк», з метою відшукання та вилучення речей та документів, а саме: документів (в тому числі, чорнова бухгалтерія), документальних та електронних матеріалів щодо фінансово-господарських взаємовідносин з суб`єктами господарювання, які забезпечують діяльність Приватного акціонерного товариства «Українська фінансова група»; товарно-транспортних, міжнародних товарно-транспортних накладних, платіжних доручень, банківських виписок щодо руху грошових коштів по розрахунковим рахункам зазначеного підприємства, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних, рахунків-фактур, інвойсів, сертифікатів, дозвільних документів, ліцензій, документів, що підтверджують місцезнаходження товарно-матеріальних цінностей, їх передачу та взяття на облік; первинних фінансово-господарських, бухгалтерських документів, Приватного акціонерного товариства «Українська фінансова група»; блокнотів, записників та аркушів паперу, на яких наявні рукописні або машинописні записи щодо механізму та обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення; документів щодо права доступу до мереж зв`язку та глобальної мережі Інтернет, оплати за їх використання. Надано дозвіл на огляд та копіювання інформації, що має значення для досудового розслідування, у даному кримінальному провадженні з носіїв інформації (карти-пам`яті, флеш-накопичувачі, жорсткі диски, CD-DVD диски), а також інших пристроїв, які використовуються для зберігання інформації, яка міститься на цих носіях інформації та свідчать про характер діяльності мережі пунктів обміну бренду «Українська фінансова група» і пов`язаних з ними суб`єктів господарювання; комп`ютерних, мережевих та серверних обладнань (системні блоки, ноутбуки, планшети, сервери), за допомогою яких здійснюється накопичення, передача й зберігання інформації щодо діяльності мережі пунктів обміну бренду «Українська фінансова група», в т.ч. електронне та поштове листування щодо обставин протиправної діяльності; ноутбуків та планшетів, мобільних телефонів, смартфонів, сім-карток, іншого обладнання, здатного працювати з сім-картами, іншого суміжного обладнання, у тому числі що застосовує технологію IP-телефонії, які використовуються для зв`язку та передачі інформації між учасниками вчинення злочину; систем відео-, аудіо-контролю, що побудовані на основі відеокамер та мікрофонів, серверів, на які передається та записується інформація, а у разі якщо доступ до вищевказаних електронних інформаційних систем або їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту - на вилучення вищевказаних техніки та носіїв інформації.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від від 19.04.2023 у справі №760/8333/23 (провадження 1-кс/760/3858/23) накладено арешт на майно, вилучене 12.04.2023 в ході проведення обшуку нежитлового приміщення, розташованого на шостому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 а саме:

- грошові кошти у гривневому еквіваленті на загальну суму 1980621 (один мільйон дев`ятсот вісімдесят тисяч шістсот двадцять одну) гривню;

- грошові кошти у доларовому еквіваленті на загальну суму 42378 (сорок дві тисячі триста сімдесят вісім) доларів США;

- грошові кошти у євро еквіваленті на загальну суму 20895 (двадцять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) євро.

Так, при вирішенні питання про накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000328 від 07.11.2022 слідчий суддя дійшов висновку, що вказане в клопотанні прокурора майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та може бути використане, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Разом з цим, вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя враховує, що при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.

Слідчий суддя, приймаючи до уваги доводи заявника, вважає, що вилучені грошові кошти не відповідають критеріям речових доказів, викладеним у ст. 98 КПК України, що свідчить про відсутність потреби в подальшому застосуванні арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.

Прокурором не зазначено та не доведено за яких саме обставин вчинення кримінального правопорушення, які встановлені під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000328 від 07.11.2022, арештовані грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом, а також наявність ризиків їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, тобто ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України. Разом з тим, ОСОБА_3 жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні не має, до цього часу йому не повідомлено про підозру, а у відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

По суті, доводи прокурора ґрунтуються на його припущеннях щодо причетності ОСОБА_3 до вказаного кримінального правопорушення, які об`єктивного підтвердження не знайшли.

Разом з тим, законність походження вилучених під час обшуку грошових коштів, на які в подальшому було накладено арешт, підтверджується належними доказами, зокрема: відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_7 за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2022 року та розпискою ОСОБА_3 про отримання від ОСОБА_7 грошових коштів від 17.02.2023.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Також, вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Викладене заявником обгрунтування клопотання дає підстави для висновку, що в кримінальному провадженні, в межах якого накладено арешт на вищезазначене майно, порушено справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження. На даний час таке втручання держави не відповідає принципам пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами суспільства і правом особи на мирне володіння своїм майном та призводить до невиправданого обмеження права власності ОСОБА_3 у вигляді заборони відчужувати, розпоряджатися та користуватися своїм майном.

Також, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 132 КПК України, слідчий суддя виходить з принципу змагальності, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Так, прокурор у судовому засіданні проти скасування арешту майна не заперечував.

З огляду на наведене, а також тієї обставини, що однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що потреба в арешті майна відпала, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стст. 98, 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати, накладений в рамках кримінального провадження №0000328 від 07.11.2022 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.04.2023 (справа №760/8333/23), арешт, виявленого та вилученого 12.04.2023 в ході проведення обшуку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , майна, а саме:

- грошових коштів у гривневому еквіваленті на загальну суму 1980621 (один мільйон дев`ятсот вісімдесят тисяч шістсот двадцять одну) гривню;

- грошових коштів у доларовому еквіваленті на загальну суму 42378 (сорок дві тисячі триста сімдесят вісім) доларів США;

- грошових коштів у євро еквіваленті на загальну суму 20895 (двадцять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) євро.

Повернути власнику майна ОСОБА_3 грошові кошти:

-у гривневому еквіваленті на загальну суму 1980621 (один мільйон дев`ятсот вісімдесят тисяч шістсот двадцять одну) гривню;

-у доларовому еквіваленті на загальну суму 42378 (сорок дві тисячі триста сімдесят вісім) доларів США;

-у євро еквіваленті на загальну суму 20895 (двадцять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) євро.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1