справа № 361/836/23
провадження № 1-кп/361/771/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Бровари Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 від 08 січня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бобрик Броварського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, на утриманні має малолітню дитину - ОСОБА_5 , 2019 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

- 08 серпня 2022 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України -

ВСТАНОВИВ:

07 січня 2023 року приблизно о 11 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в електричці Київ-Ніжин, маючи та реалізуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи корисливий мотив з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, без наміру у подальшому його повернути, діючи повторно, умисно, шляхом зловживання довірою раніше знайомого потерпілого ОСОБА_6 та з метою повідомлення неправдивих відомостей звернувся до ОСОБА_6 під приводом здійснення дзвінка із мобільного телефону останнього.

На прохання ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_6 погодився та передав йому мобільний телефон марки «Vivo» модель Y20 чорно-синього кольору з флеш карткою об`ємом 64 ГБ ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в якому знаходилась сім-картка мобільного оператору «Київстар» з номером телефону НОМЕР_3 для здійснення телефонного дзвінка.

У подальшому ОСОБА_4 , отримавши мобільний телефон марки «Vivo», зник у невідомому напрямку, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 5 450 грн.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що повністю відповідають викладеним у вироку обставинам вчинення злочину. Про вчинене щиро розкаявся, обіцяв більше не вчиняти кримінальні правопорушення, просив суворо його не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їхньої позиції немає; останнім роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи, які не досліджувалися в суді, в апеляційному порядку.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Враховуючи пояснення обвинуваченого, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд дійшов до висновку, що вина обвинуваченого доведена «поза розумним сумнівом» у повному обсязі та суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Підстав відповідно до частини третьої статті 337 КПК України для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65 - 67 КК України, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Надаючи оцінку особистості обвинуваченого ОСОБА_4 , суд зазначає, що останній щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, проте перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2015 року, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, злочин вчинив під час іспитового строку.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставинами, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують його покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану.

Суд, враховуючи викладене, приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим призначає покарання у виді позбавлення волі, яке буде справедливим та необхідним у даному випадку, а також відповідатиме меті покарання та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що підстави застосування ст. ст. 69, 69-1 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відсутні, оскільки відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 127/25037/17 (провадження № 51-4700км20), «у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку».

Так, 08 серпня 2022 року вироком Броварського міськрайонного суду Київськкої області ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Отже, ОСОБА_4 вчинила новий злочин протягом визначеного вироком суду іспитового строку.

Частиною третьою статті 78 КК України визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За вказаних обставин, остаточне покарання відносно ОСОБА_4 слід визначити із застосуванням положень ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази у справі необхідно вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 судом не обирався.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368, 370, 371, 374-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2022 року остаточне покарання визначити ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку суду.

Процесуальні витрати, а саме на проведення експертизи у сумі 220 (двісті двадцять) гривень 00 коп. відповідно до положень ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон марки «Vivo» модель Y20, який передано під відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - залишити в останнього;

- СD-R диск із відеозаписом з камер відеоспостереження, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1