ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4723/23 (1-кс/643/714/23) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/811/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року, якою частково задоволено клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000428 від 04.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора про арешт майна.

Згідно ухвали накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події 03.06.2023 в період часу з 16:50 до 17:15 за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, буд. 127 у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: транспортний засіб «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_1 , ключи від зазначеного транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 шляхом заборони відчуження та розпорядження. В задоволенні вимог щодо заборони користування арештованим майном відмовлено.

Майно, в забороні користування яким відмовлено, а саме транспортний засіб «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_1 , ключи від зазначеного транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , повернуто особі, у якої його влучено, тобто ОСОБА_8 .

На зазначене судове рішення прокурору кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучене майно.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, зазначав, що вилучене майно є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні. Також вказав, що без проведення експертного дослідження арештованого автомобіля неможливо встановити, як був замінений агрегат кузову («стакан»), на якому наявний VIN код автомобіля. Також вказує, що у цьому провадженні вбачається зміна VIN коду цього автомобіля або підробка свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а такому випадку, на думку прокурора, користування цим автомобілем з такими документами є незаконним.

Прокурор та ОСОБА_9 в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явились, про час та місце розгляду апеляційної скарги прокурора повідомлені належним чином.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просив провести апеляційний розгляд за його відсутності.

Поряд з цим, 22 червня 2023 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_7 , в якій він просив розглянути апеляційну скаргу прокурора без його участі, а також зазначив, що стосовно апеляційної скарги будь-яких заперечень та зауважень не має.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності сторін, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що СД ХРУП№ 2 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000428 від 04.06.2023 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

05.06.2023 прокурор Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Московського районного суду м. Харкова з клопотанням про накладення арешту шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування на майно, яке було вилучене під час огляду місця події за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, буд. 127, а саме: транспортний засіб «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_1 , ключи від зазначеного транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що вилучені свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та автомобіль з ключами є предметом вчинення кримінального проступку, відповідають ознакам речових доказів, можуть бути доказом факту та обставин, що встановлюються під час розслідування і підлягають експертному дослідженню та просив з метою запобігання їх приховування, знищення, пошкодження, перетворення чи псування накласти арешт на це майно.

Постановляючи рішення, про часткове задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя суду першої інстанції послався на те, що на цьому етапі розслідування не є очевидним, що автомобіль містить сліди вчинення кримінального правопорушення підробку або зміну номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу, так як єдиною ознакою цього, як зазначав прокурор у клопотанні, є невідповідність VIN коду на кузові автомобіля та VIN коду, зазначеному у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. Жодних відомостей, які б вказували на підробку чи заміну VIN коду автомобіля матеріали кримінального провадження не містять. Разом з цим, відмінність VIN коду на кузові автомобіля та VIN коду, зазначеному у свідоцтві про реєстрацію може свідчити про підробку останнього, а не вузлів чи агрегатів автомобіля, що передбачає відповідальність за іншою статтею КК України та може свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України, проте відмінності за цією статтею до ЄРДР не внесено. За вказаних умов та відсутності беззаперечних доказів (в даному випадку висновку спеціаліста, відомостей з баз даних МВС тощо) підробки чи заміни VIN коду вилученого автомобіля, на збір яких сторона обвинувачення, враховуючи дату вилучення транспортного засобу та дату розгляду клопотання про його арешт, мала достатньо часу слідчий суддя поставив під сумнів відповідність на цьому етапі розслідування майна речовим доказам.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого суддів в частині відмови в накладенні арешту на вилучене майно шляхом заборони користування ним, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Відомості клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час огляду місця події майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити на собі сліди скоєння злочину або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна шляхом заборони користування ним, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку та не наклав арешт на майно шляхом заборони користування ним, не враховуючи можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Отже, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Доводи прокурора, на переконання колегії суддів, не позбавлені правових та фактичних підстав.

Зокрема, постановою дізнавача СД ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 05.06.2023 року (арк. 15), транспортний засіб «ВАЗ2108», д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом по матеріалам кримінального провадження № 0000428 від 04.06.2023. Місцем зберігання речового доказу визначено територію ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, розташований за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 30. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 » та ключ від транспортного засобу «ВАЗ 2108», д.н.з. « НОМЕР_1 » визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 120-0428 від 04.06.2023. Місцем зберігання речового доказу визначено службовий сейф, розташований в каб. 84 СД Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області, розташований за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 30.

Отже, накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у цьому кримінальному провадженні.

Поряд з цим, як слушно зазначив прокурор у своїй апеляційній скарзі, встановити чи був замінений «стакан» з VIN кодом кузову кустарним способом без проведення трасологічної експертизи не виявляється можливим, що вимагає того, щоб предмет дослідження був у розпорядженні органу дізнання та не міг бути змінений у той чи інший спосіб.

Тобто поза розумним сумнівом вбачається, що висновки суду першої інстанції про те, що відсутні беззаперечні докази підробки є передчасними, оскільки будь-які експертні дослідження у цьому кримінальному провадженні не проводились, однак можуть бут проведені саме на цій процесуальній стадії кримінального провадження, а саме на стадії досудового розслідування, а тому накладення арешту на майно шляхом заборони користування цим майном є виправданим.

Під час апеляційного перегляду було встановлено наявність мети арешту майна, а саме: збереження речового доказу для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Поряд з цим, колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_9 , у якого було вилучене майно, а саме автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ від автомобіля, в своїй заяві до Харківського апеляційного суду власноручно зазначив, що стосовно апеляційної скарги прокурора будь-яких заперечень та зауважень не має, що об`єктивно свідчить про те, що він беззаперечно погоджується з вимогами апеляційної скарги прокурора.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним накласти арешт на вилучене майно, в тому числі, шляхом заборони користування цим майном, оскільки на цьому етапі це є найбільш дієвим заходом забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його ефективності, як того вимагають норми ст. 2 КПК України.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів зазначає, що арешт майна є тимчасовим заходом та після проведення певних експертних досліджень, які призначені в межах процесуальної діяльності органу досудового розслідування вилучене майно може бути повернуте власнику, в порядку, передбаченому ч.2 ст.174 КПК України.

Оцінюючи доводи клопотання прокурора, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна існувала потреба в перевірці чи має вилучене майно відношення до даного кримінального провадження, чи може вони бути доказом у кримінальному провадженні, містить у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також могли зберегти на собі сліди злочину.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. ст. 170, 173 КПК України, колегія суддів вважає за можливе визначити спосіб накладання арешту на майно шляхом заборони користування вказаним транспортним засобом, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та ключем від транспортного засобу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 08 червня 2023 року в частині відмови в задоволенні вимог щодо заборони користування арештованим майном підлягає скасуванню, з прийняттям нової ухвали в цій частині. Відповідно апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 404, 405, 407 ч.3 п.2, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 рокускасувати в частині відмови в задоволенні клопотання щодо заборони користування арештованим майном.

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 в частині накладення арешту шляхом заборони користування вилученим 03.06.2023 року в ході огляду місця події майном задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 03.06.2023 в період часу з 16:50 до 17:15 за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, буд. 127 у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: транспортний засіб «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_1 , ключи від зазначеного транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 шляхом заборони користування цим майном.

Місцем зберігання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 » та ключа від автомобіля «ВАЗ 2108», д.н.з. « НОМЕР_1 » - визначити службовий сейф, розташований в каб. 84 СД Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області.

Місце зберігання транспортного засобу «ВАЗ 2108», д.н.з. « НОМЕР_1 » - визначити штрафний майданчик ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, розташований за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 30.

Арешт на майно накласти в частині обмеження користування лише на час проведення експертного дослідження цього автомобіля в межах строків досудового розслідування.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

В решті ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2023 року залишити без змін.

Власнику майна належить роз`яснити, що у подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст. 174 КПК України.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий-

Судді: