Номер провадження: 11-сс/813/781/23
Справа № 522/3766/22, 1-кс/522/54/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 21.04.2023 якою в межах к/п №0000221 від 12.02.2022 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.05.2023, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 21.04.2023 було частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 та був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.05.2023 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України в межах к/п №0000221 від 12.02.2022.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та у вказаному провадженні є доведеними ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_9 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою з таких підстав:

- підозра, пред`явлена ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України є необґрунтованою з тих підстав, що у нього був відсутній прояв явної неповаги до суспільства. Водночас, між ОСОБА_8 та власниками і працівниками пункту приймання металобрухту часто траплялися конфлікти з приводу порушення ними порядку та чистоти на подвір`ї. У вересні 2016 під час конфлікту ОСОБА_8 були нанесені тілесні ушкодження, за відповідним фактом на розгляді в Приморському райсуду м. Одеси перебуває кримінальне провадження, де ОСОБА_8 визнаний потерпілим.

- 11.02.2023 підозрюваний ОСОБА_8 черговий раз підійшов до пункту приймання металобрухту та зробив працівника зауваженням з привод засмічення прибудинкової території. Потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підозрюваний знає особисто, як і вони його, оскільки між ними тривалий час відбуваються конфлікти та склалися неприязні відносини. Після того як ОСОБА_8 зробив зауваження потерпілим, останні почали його ображати та, користуючись чисельною перевагою почали його вштовхувати з приміщення, наносячи удари по голові та різним частинам тіла.

Окрім того, як встановлено слідством, потерпілий ОСОБА_12 наносив підозрюваному удари по тулубу та нижніх кінцівках лопатою, після чого, підозрюваний почав захищатися. Свою вину у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 підозрюваний ОСОБА_8 визнає, однак вказані дії він здійснював, захищаючи себе, знаючи, що декілька років тому йому вже були нанесені тяжкі тілесні ушкодження в аналогічній ситуації, а не з мотивів явної неповаги до суспільства. За викладених обставин, дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України.

- підозрюваний категорично заперечує використання складного ножу, а поріз руки потерпілого ОСОБА_12 можливо був отриманий у зв`язку із специфікою роботи потерпілого;

- ОСОБА_8 є фізичною особою-підприємцем, працює на будівництві та має постійні доходи, має батька похилого віку, за яким він доглядає та проживає разом з ним. До теперішнього часу ОСОБА_8 не був допитаний ні як свідок, ні як підозрюваний. Про те, що його розшукують він дізнався лише 20.04.2023 коли його затримали за місцем проживання працівники поліції. Всі свідки та потерпілі у вказаному провадженні встановлені та допитані.

- всупереч ст. 176 КПК України слідчим та слідчим суддею жодним чином не обґрунтовано, чому менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 ;

- по вказаній справі відносно іншого учасника, який за версією органу досудового розслідування застосовував вогнепальну зброю та вчиняв більш небезпечні дії застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 214 720 грн;

- оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ч. 1 ст. 196 КПК України, оскільки слідчий суддя не зазначив, який саме запобіжний захід був застосований відносно ОСОБА_8 , вказано лише про часткове задоволення клопотання слідчого.

За таких обставин, захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 21.04.2023 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, водночас прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України при обставинах, викладених у клопотанні слідчого, а саме у тому, що 11.02.2022 о 19 год. 30 хв. він разом із невстановленою в ході проведення досудового розслідування особою знаходилися поблизу помешкання ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме поблизу вхідної брами на придворову територію вище вказаного будинку. В цей же день, приблизно о 19:36 до вище вказаної брами на транспортному засобі Toyota Camry 2487, д.н.з. НОМЕР_1 прибув ОСОБА_13 .

Впустили на придворову територію раніше не знайомого йому ОСОБА_13 , в якого на той час при собі був предмет заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, а саме пістолет для відстрілу гумових (еластичних) куль травматичної (несмертельної дії), який на той час знаходився в однолямцевій тактичній сумці, що висіла у нього через груди. Зустрівшись із ОСОБА_13 ОСОБА_8 разом із невстановленою в ході досудового розслідування особою почали із ним деякий час спілкуватися, після чого, через декілька хвилин, по невстановлених в ході проведення досудового розслідування мотивам та обставинам ОСОБА_8 разом із ОСОБА_13 направилися удвох до задніх дверей пункту прийому металобрухту, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 в якому на той час працював його знайомий, працівник вище вказаного пункту прийому металобрухту ОСОБА_14 який в той день перебував в середині приміщення вище вказаного пункту прийому металобрухту, якому за допомогою мобільного зв`язку, зателефонував ОСОБА_8 та під приводом розмови попросив його відчинити йому двері з тильної сторони вище вказаного пункту прийому металобрухту та впустити його із ОСОБА_13 в середину.

Підійшовши до заднього входу пункту прийому металобрухту ОСОБА_8 постукав у двері, після чого ОСОБА_14 , почувши голос ОСОБА_8 відчинив двері та впустив вище вказаних осіб в середину приміщення пункту прийому металобрухту. Опинившись в середині пункту прийому металобрухту, який в той час працював, в якому на той час працівник вище вказаного пункту прийому металобрухту, ОСОБА_11 приймав у двох невстановлених в ході досудового розслідування осіб металобрухт, якому допомагав його знайомий ОСОБА_12 ..

В подальшому, ОСОБА_8 , який на той час добре усвідомлював, що він знаходяться в громадському місці, діючи умисно, , з мотивів явної неповаги до суспільних цінностей та встановлених у суспільстві загальноприйнятих норм поведінки одразу почав наносити ОСОБА_11 численні удари кулаками обох рук по голові та в обличчя, в наслідок чого потерпілому ОСОБА_11 були спричиненні ушкодження у вигляді синців повік лівого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В цей час ОСОБА_12 , сприймаючи вище вказані дій ОСОБА_8 як загрозу для життя та здоров`я свого знайомого ОСОБА_11 та самого себе, в той час коли ОСОБА_8 , продовжував наносити множинні удари по голові та в обличчя ОСОБА_11 , діючи в умовах необхідної оборони взявши до руки підборочну лопату, якою він на той час згортав на купу дрібний металобрухт, та з метою припинення нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 почав наносити удари вище вказаною лопатою по нижнім кінцівкам та тулубу ОСОБА_8 .

Після чого у ОСОБА_8 , для подолання опору з метою продовження нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, свідомо передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до суспільних цінностей та встановлених у суспільстві загальноприйнятих норм поведінки, виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення, із хуліганських мотивів, ОСОБА_12 різного роду тілесних ушкоджень, тим самим грубо порушуючи громадський порядок та проявляючи явну зневагу до установлених норм моралі та поведінки в суспільстві. Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_8 дістав із кишені складний ніж, розклавши його, тобто привівши його у готовність, надалі утримуючи його у правій руці здійснив ним один штиковий удар в район грудної клітки ОСОБА_12 , тобто в район розташування життєво важливих органів людини, однак спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_12 йому не вдалося, так як останній успів схопити долонею лівої руки за лезо вище вказаного ножа та не дав ОСОБА_8 нанести йому удар ножом в груди. В наслідок чого ОСОБА_12 були спричиненні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В цей же час ОСОБА_13 діючи спільно, у групі зі ОСОБА_8 , заздалегідь маючи при собі предмет для нанесення тілесних ушкоджень, а саме пістолет для відстрілу гумових (еластичних) куль травматичної (несмертельної дії) діставши його із однолямцевої тактичної сумки, що висіла у нього через груди, знявши його із запобіжника, відвівши затвор в крайнє заднє положення, тим самим досилавши патрон до патроннику, тобто привівши у бойову готовність, знаходячись на відстані близько 2 метрів від ОСОБА_11 та на відстані близько 2 метрів від ОСОБА_12 , який спрямувавши дульний зріз вище вказаного предмета в бік ОСОБА_11 та без будь-якого попередження здійснив в нього два прицільних постріли із вище вказаного предмета, однак влучити в ОСОБА_11 йому не вдалося, так як ОСОБА_11 худої тілобудови та знаходився в дещо зігнутому стані.

Після того як ОСОБА_13 не вдалося влучити в ОСОБА_11 останній раптово перевів дульний зріз вище вказаного невідомого предмета в бік ОСОБА_12 та одразу здійснив у нього 4 прицільних пострілів в область голови, обличчя та грудної клітки ОСОБА_12 , тобто в район розташування життєво важливих органів людини, тим самим умисно спричинивши останньому наступні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Від яких у останнього почалася активна зовнішня кровотеча. Після отримання вище вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_12 разом із ОСОБА_11 побоюючись за своє життя та здоров`я почали втікати із приміщення пункту прийому металобрухту через центральний вхід в бік перехрестя вул. Мала Арнаутська кут Олександрівського проспекту. В цей час ОСОБА_13 надалі переслідуючи свій злочинний умисел здійснив ще 4 прицільних пострілів в спину ОСОБА_12 тим самим спричинивши останньому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після нанесення вище вказаних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 зникли із місця вчинення кримінального правопорушення в невідомому напрямку.

Як вбачається зі матеріалів кримінального провадження доданих до клопотання слідчого, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується протоколами огляду місця події, від 11.02.2022, висновками судово-медичних, криміналістичних, імунологічних експертиз, від 24.03.2022, протоколами допиту потерпілих, висновком портретної експертизи, протоколами огляду.

Колегія суддів враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, вказані докази є достатніми для відповідних висновків по суті клопотання слідчого, тому апеляційний суд наголошує, що на даній стадії провадження, лише вирішується питання про обґрунтованості підозри та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України для обрання відповідного запобіжного заходу, та відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів, буде надана судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Надаючи оцінку доводам захисника відносно того, що в діях ОСОБА_8 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, колегія суддів зауважує, що враховуючи вимоги п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, які узгоджуються практикою ЄСПЛ, слідчий суддя, не вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, доведеність його вини, належність та допустимість наданих стороною обвинувачення доказів, виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах, доданих до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри, тобто про його причетність до вчинення злочину за викладених у клопотанні обставин.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника відносно того, на теперішній час у провадженні Приморського суду перебуває на розгляді кримінальне провадження в якому ОСОБА_8 є потерпілим, та відносно того, що у нього був відсутній прояв явної неповаги до суспільства, в той же час приходить до висновку про те, що наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_8 із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадження з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та незаконно впливати на свідків.

Існування вказаних ризиків обумовлено зокрема тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, суспільно-небезпечним характером кримінального правопорушення, яке вчинене із застосуванням насильства, його обізнаністю про анкетні дані свідків та потерпілих.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів враховує посилання захисника відносно того, що підозрюваний ОСОБА_8 має батька похилого віку, який потребує допомоги та відносно того, що про те, що його розшукують він дізнався лише 20.04.2023 коли його затримали за місцем проживання працівники поліції однак зауважує, що досудове розслідування ще не завершено, що не дозволяє констатувати безумовну відсутність ризиків, які заявлені стороною обвинувачення та встановлені слідчим суддею.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Водночас, що стосується можливості визначення розміру застави, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, кримінальне процесуальне законодавство містить заборони визначати альтернативний запобіжний захід у виді застави у кримінальних провадженнях щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що відносно іншого підозрюваного ОСОБА_13 по вказаному кримінальному провадження був визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Відповідно до ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Апеляційний суд враховує тяжкість інкримінованого злочину, його фактичні обставини та наслідки, відомості про особу підозрюваного ОСОБА_8 який раніше не судимий, має місце проживання, відповідно до пояснень захисника є фізичною особою-підприємцем, у зв`язку з чим вважає, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, буде достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризикам у вказаному провадженні.

Окрім того, апеляційний суд додатково вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Приписами ст. 3 КПК України передбачено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які приймають участь в кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження по справі на стадії досудового розслідування. Це зумовлює специфічний характер виконуваної ним кримінально-процесуальної функції, а саме: забезпечення законності та обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Водночас, колегією суддів встановлено, що оскаржувана ухвала слідчого судді не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а саме ст.ст. 183, 194 КПК України оскільки в резолютивній частині ухвали не зазначено який саме запобіжний захід застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , що є істотним порушенням кримінального процесуального закону та безумовною підставою для скасування судового рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частина 1 ст. 412 КПК України встановлює, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової ухвали.

Окрім того, враховуючи встановлені апеляційним судом істотні порушення вимог КПК України, допущені слідчим суддею під час розгляду вищезгаданого клопотання слідчого, які вочевидь могли мати негативні наслідки для кримінального провадження та перешкодити досягненню його завдань, з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 14.06.2021 у справі №686/9636/18, апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 369, 418 КПК України, вважає за необхідне довести до відома голови Приморського райсуду м. Одеси про допущення слідчим суддею ОСОБА_1 зазначених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, для вжиття належних та дієвих заходів реагування, з метою неприпустимості в подальшому аналогічних порушень вимог закону під час розгляду клопотань учасників провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 303, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 422, 532, 615, КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 21.04.2023 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 .

Застосувати відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 25.05.2023.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн.

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 11.05.2023, заставна сума за ОСОБА_8 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ..

У разі внесення застави звільнити підозрюваного ОСОБА_8 з - під варти негайно та покласти на нього строком до 20.06.2023 обв`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за вимогою;

- не виїжджати з м. Одеси без дозволу слідчого та прокурора;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання;

- здати слідчому паспорт для виїзду за кордон (за наявності) або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному або заставодавцю наслідки невиконання вимог ухвали, передбачені ст. 182 КПК України.

Довести до відома голови Приморського райсуду м. Одеси про допущення істотних порушень вимог КПК України слідчим суддею Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_1 , викладених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4