Дата документу 15.06.2023
Справа № 318/1336/20
Провадження № 1-і/334/14/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора Кам`янсько-Дніпровського відділу Василівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у закритому засіданні в залі суду клопотання прокурорки Кам`янсько-Дніпровського відділу Василівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0000282 від 09 травня 2020 року, у вигляді тримання під вартою у відношенні: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, працюючого у ТОВ «Благовіщенський - Зернопродукт», маючого середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ст.89 КК України раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2023 року прокурорка Кам`янсько-Дніпровського відділу Василівської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернулась до суду із клопотанням, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0000282 від 09 травня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що починаючи з грудня 2017 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел на скоєння розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є донькою його співмешканки - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якої він почав спільно проживати та вести спільний побут.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що на той час ОСОБА_7 є малолітньою особою, та їй не виповнилося 14-ти років, періодично скоював з нею розпусні дії, тобто вчинював непристойні доторкання до її статевих органів, від яких намагався викликати статеві збудження у малолітньої ОСОБА_7 .

Так, останній раз, а саме 08 травня 2020 року, приблизно о 19.00 годині, ОСОБА_4 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де в останнього виник злочинний умисел на розбещення неповнолітньої ОСОБА_7 , яка є донькою його співмешканки ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні вищевказаного будинку, скориставшись тим, що нікого з дорослих в будинку не має, а двоє малолітніх, які гралися в будинку не розуміють характеру його злочинних дій, лежачи на дивані з малолітньою ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що останній не виповнилось 14-ти років, діючи умисно, почав вчиняти фізичні розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_7 , тобто почав торкатись рукою до її полових органів, якими намагався викликати статеві збудження останньої.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч.2 ст.156 України, а саме: вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, вчинене членами сім`ї чи близькими родичами.

Причетність обвинуваченого ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення доводиться зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

показаннями ОСОБА_4 , який в судовому засіданні вину в інкримінованому злочині не визнав пояснивши, що познайомився з ОСОБА_9 в м. Кам`янка Дніпровська, коли працював на укріпленні вул. Набережна, це було на початку зими 2017 року, потім зустрічались до грудня 2017 року. Потім ОСОБА_10 запропонувала жити разом. З ОСОБА_10 проживали її малолітня дочка ОСОБА_11 , якій 6 років, та її молодший син. Всі вони проживали в одній кімнаті. Спочатку він спав на одному ліжку з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та її молодшим сином. Коли ОСОБА_10 не було вдома, інколи ОСОБА_11 лежала коло нього. Каже, що інколи цілувався з ОСОБА_11 по дорослому. Інколи ОСОБА_11 лежала коло нього на ліжку і терлась об нього. Каже, що говорив малолітній ОСОБА_11 , що цього робити не можна, але ОСОБА_11 заставляла його гладити її. Інколи гладив ОСОБА_11 за інтимні міста. Розумів, що цілувався з ОСОБА_11 не як батько з донькою. Намагався дізнатись, де ОСОБА_11 навчилась цілуватись. В подальшому ОСОБА_4 зазначив, що він нічого не робив, а себе обмовив.

показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що її мати привела ОСОБА_4 до них додому декілька років тому. Вона його запитала чи він її тато, на що ОСОБА_4 сказав, що так. Спочатку в них були добрі відносини, але потім він почав проявляти агресію щодо неї. Коли вони залишались наодинці, він її гладив за інтимні міста, цілував її та облизував шию. Коли в травні 2020 року вони були вдвох в будинку, а інших дорослих нікого не було, він забрав її до себе на ліжко з дивану, потім оголив свій статевий член, спустив з неї шорти та повернув до себе спиною, після чого намагався сунути свій член їй в задній прохід. Тоді вона вирвалась та втекла до матері;

показаннями свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою ОСОБА_8 . Знає її виключно з позитивної сторони. ОСОБА_10 виховує дітей, дочку ОСОБА_11 та сина. Знає що ОСОБА_13 - це співмешканець ОСОБА_10 ;

показаннями свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні пояснила, що проживала з ОСОБА_4 з грудня 2017 року. Познайомились вони в листопаді 2017 року. Потім ОСОБА_14 переїхав до неї, та вони почали спільно проживати за адресою АДРЕСА_2 . З ними також проживали її малолітні діти, в тому числі дочка ОСОБА_11 . ОСОБА_11 вважала ОСОБА_15 своїм батьком. Потім обвинувачений почав працювати на зернокомбінаті. Через деякий час вона почала підозрювати, що ОСОБА_4 вживає наркотичні засоби. Так, останній міг не приходити додому, міг не спати по декілька днів та не їсти. Інколи приходив додому в неадекватному стані. Вона почала говорити ОСОБА_4 , щоб він пішов від них. ОСОБА_11 почала бути замкнутою, вона не розуміла причини цьому. 8 травня 2020 року до неї на город прибігла ОСОБА_11 та сказала, щоб вона прийшла до хати, оскільки ОСОБА_4 її задовбав тому що лізе цілуватись та обійматись. Вона пішла до хати, ОСОБА_4 поводився якось дивно, а саме неадекватно зовнішній обстановці. Потім ОСОБА_11 розповіла їй, що ОСОБА_15 лазив їй в труси, мацав за інтимні місця. Зі слів своєї подруги вона дізналась, що обвинувачений намагався її зґвалтувати. Вона водила доньку до гінеколога, де були виявлені гінекологічні захворювання, які вони лікували;

показаннями свідка ОСОБА_16 , який в судому засіданні повідомив, що ОСОБА_8 - це його мати . 08 травня 2020 року він прийшов на город до матері. В цей час до них підійшла ОСОБА_11 та сказала, що ОСОБА_4 до неї лізе цілуватись та обійматись. Вони з матір`ю зайшли до будинку, ОСОБА_4 лежав на ліжку в білизні та був у нетверезому стані. Наступного дня він прийшов додому до матері та запитав в ОСОБА_11 , що трапилось, на що вона відповіла, що обвинувачений засував їй руку в труси та мацав за інтимні місця;

показаннями свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 є вітчимом ОСОБА_11 . ОСОБА_8 є її свекрухою, яка розповідала їй, що в травні 2020 року обвинувачений намагався зґвалтувати малолітню ОСОБА_11 ;

показаннями свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_8 вже досить давно, вони разом працювали в лікарні ще до народження ОСОБА_11 . ОСОБА_11 їй добре знайома. Спочатку вона говорила на ОСОБА_4 тато, а в послідуючому почала говорити на нього «він». Після відвідування психолога ОСОБА_11 написала їй записку, оскільки соромилась про все розповідати. Вона написала їй в записці: «Він мені сунув свій пеніс в попу»;

протоколами огляду місця події від 09 травня 2020 року та 10 травня 2020 року, яким було зафіксовано огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем скоєння злочину (т.2 а.с.11-27);

протоколом слідчого експерименту проведеного за участю ОСОБА_4 від 10 травня 2020 року, в ході чого останній розказав та показав на місці про обставини скоєного ним кримінального правопорушення (т.2 а.с.66-84);

висновком судово-медичної експертизи №2 від 12 червня 2020 року, відповідно якої будь-яких тілесних ушкоджень в області голови, кінцівок та тулубі у ОСОБА_4 не виявлено (т.2 а.с. 85-86);

висновком судово-психіатричного експерта №196 від 27 травня 2020 року відповідно якого - враховуючи індивідуальні та вікові особливості малолітньої потерпілої ОСОБА_7 та конкретні умови, в яких відбувався злочин відносно неї, вона могла правильно сприймати важливі для кримінального провадження обставини. Підекспертна не виявляє ознак психічного стану, які б заважали їй сприймати події, запам`ятовувати, відтворювати факти, що мають значення для кримінального провадження. Потерпіла ОСОБА_7 , з урахуванням емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей та рівня розумового розвитку за віком може правильно формально сприймати фактичну сторону обставини, та давати по ним відповідні показання. Потерпіла ОСОБА_7 за віком могла формально, але правильно розуміти фактичний характер та значення скоєних з нею дій та не могла чинити опір. Ситуація, що досліджується для малолітньої потерпілої ОСОБА_7 є психотравмуючою, яка обумовлює її негативний емоційний стан, збудженість, невпевненість, відчуття провини, потребу у самовиправданні сприйняття нею оточуючого середовища, як ворожого і небезпечного, від якого вона прагне відгородитись. У ході обстеження, ОСОБА_7 за формою викладення матеріалу, не виявляє схильності до патологічного фантазування;

висновком судово-психіатричного експерта №202 від 01 червня 2020 року, відповідно якого ОСОБА_4 , 1984 року народження розладів психічної діяльності не виявляв і не виявляє у теперішній час. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв. Отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також може усвідомлювати свої дії й керувати ними.

У ході судового розгляду кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 призначена судово-психіатрична експертиза. Відповідно наданих висновків судово-психіатричного експерта №381 від 01 вересня 2021 року - ОСОБА_4 , 1984 року народження, у період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв. Отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ході психоекспериментального обстеження ОСОБА_4 виявляє ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді важкого депресивного епізоду з психотичними включеннями, не може усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної установи із суворим наглядом.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 листопада 2021 року до ОСОБА_4 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної установи, закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом, а саме - до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України».

Висновком комісії лікарів-психіатрів від 16 травня 2023 №535 визначено, що ОСОБА_4 , 1994 року народження потребує припинення застосування примусових заходів медичного характеру та скерування в розпорядження судово-слідчих органів для вирішення експертних питань.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2023 року у справі №204/7737/23 припинено застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 листопада 2021 року відносно ОСОБА_4 та направлено ОСОБА_4 в розпорядження судово-слідчих органів для відновлення розгляду кримінального провадження.

Ухвала суду набирає законної сили протягом 7 днів з дня її оголошення.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, у кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, які були досліджені в ході судового Енергодарським міським судом Запорізької області.

В ході досудового розслідування встановлені ризики, які давали достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконно впливати на потерпілу, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, які передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

У кримінальному провадженні №0000282 від 09 травня 2020 року ОСОБА_4 09 травня 2020 року о 18 годині 40 хвилин затримано в порядку ст.208 КПК України та, в подальшому, відносно ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалами суду продовжувався, в тому числі на стадії судового розгляду.

Зокрема, судом враховувалась тяжкість злочину, у скоєнні якого обвинувачувався ОСОБА_4 , наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, те, що ризики, які були підставами для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшувались, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відноситься до категорії тяжких, обвинувачений не має постійного місця проживання, що свідчить недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У зв`язку із зазначеним висновком судово-психіатричної експертизи ухвалою Енергодарського міського суду від 11 жовтня 2021 року запобіжний захід ОСОБА_4 змінений з тримання під вартою на поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а в подальшому застосовані примусові заходи медичного характеру.

На даний час вказані ризики не зникли, не зменшилися та є наявними, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання особи під вартою, не забезпечить належного виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків.

ОСОБА_4 до вчинення злочину мешкав разом з потерпілою та її матір`ю, потерпіла є малолітньою особою, злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , відноситься до злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, що дає підстави стверджувати, що ОСОБА_4 , опинившись на волі, може незаконно впливати на потерпілого, свідків.

Злочин, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно ст.12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

ОСОБА_4 мешкав у м. Кам`янка-Дніпровська, Запорізької області, яка відноситься до тимчасово окупованих територій України, що свідчить про те, що обвинувачений, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і послідуючого покарання, знаходячись на свободі, може переховуватись від суду, тобто унеможливити проведення з його участю повного та всебічного судового розгляду, а також виконання відносно нього процесуальних рішень.

Враховуючи викладені вище обставини, можна зробити висновок, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, та виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, тому прокурор звертається до суду з клопотанням про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На теперішній час ОСОБА_4 утримується в Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України».

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання. Вказав, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за вчинення якого передбачене покарання від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого. Існує ризик, що він стане переховуватися від суду, впливати на свідків у справі. Зазначені обставини доводять, що обвинувачений може ухилитися від суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив в судовому засіданні, що від суду він не ухиляється. Свою вину не визнає. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Захисник в судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання прокурора. Пояснила, що стороною обвинувачення не доведено існування ризику, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, офіційно працевлаштований. Тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просила клопотання задовольнити частково обравши у відношенні її підзахисного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, сулу вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім цього при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, яке Законом віднесено до категорії тяжких злочинів.

Суд вважає, що подані стороною обвинувачення докази, свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення обвинуваченим. При цьому суд зазначає, що під час розгляду клопотання судом перевіряється питання щодо обґрунтованості підозри, а питання доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення може бути розглянуте лише судом при розгляді кримінальної справи по суті.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom »). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів - або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна зважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).

Разом з цим, перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає, що на підтвердження ризиків, вказаних у клопотанні, прокурором не надано жодного доказу, а саме: не наведені жодні доводи, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, ОСОБА_4 буде ухилятись від суду. Невизнання вини та відмова давати показання таким не може вважатись, оскільки це є правом обвинуваченого та на останнього не покладено обов`язок доказування вини. Не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_4 раніше не судимий на підставі ст.89 КК України, працює у ТОВ «Благовіщенський - Зернопродукт», має постійне місце проживання.

Крім цього суд вважає, що підтвердженим є лише ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого на свідків у цьому провадженні, проте, прокурором не доведено, що запобігти цьому ризику неможливо шляхом застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Однак з огляду на викладене суд вважає, що існує ризик, що тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яким йому оголошено підозру, може схилити його до наміру переховуватися від суду або вживати дії щодо перешкоджання встановлення істини у кримінальному провадженні, здійснюючи тиск свідків у справі, в зв`язку із чим є необхідність у застосуванні запобіжного заходу.

В той же час, з урахуванням наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальному провадженні, віку і стану здоров`я обвинуваченого, суд вважає можливим застосування більш м`якого запобіжного заходу - у вигляді особистого зобов`язання, відповідно до вимог ст.179 КПК України.

За таких обставин клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 179, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 205, 206 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурорки Кам`янсько-Дніпровського відділу Василівської окружної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0000282 від 09 травня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України - задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, працюючого у ТОВ «Благовіщенський - Зернопродукт», маючого середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ст.89 КК України раніше не судимого - запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , такі обов`язки:

прибувати до суду, за телефонним або за іншим, встановленим законом, викликом у встановлений час;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

утримуватися від спілкування зі свідками у цьому провадженні.

В порядку ст.179 КПК України обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснюється, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжних захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Направити ухвалу для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1