ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1368/23 Справа № 206/4436/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9

представника потерпілих ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 , подані на вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2023 року яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кіровоградської області м. Олександрія, громадянина України, маючого вищу освіту, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені у вчиненні кримінального правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 4 ст. 296 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України,

встановила:

Органами досудового розслідування ОСОБА_11 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

За висновком слідчого органу кримінальне правопорушення було вчинено за таких обставин:

29.04.2020 близько 11:30 год. проходив по вул. Прибережній у м. Дніпро, де зустрів свого сусіда ОСОБА_8 біля його домоволодіння АДРЕСА_3 , де в цей час за двором робітники ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проводили монтаж поливної системи. У зв`язку із тим, що внаслідок роботи вказаної поливної системи на проїжджій частині виникли калюжі, у

ОСОБА_11 виник злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у той же день та час, перебуваючи у громадському місці на проїжджій частині біля буд. 40 по вул. Прибережній в м. Дніпро, ОСОБА_11 діючи з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, наблизився до ОСОБА_8 на відстань витягнутої руки та неочікувано для останнього намагався нанести один удар своєю правою рукою стиснутою в кулак в область лівої частини ОСОБА_8 , однак останній ухилився та забіг до себе на подвір`я.

Далі, ОСОБА_11 розуміючи, що не довів свій злочинний умисел до кінця з метою продовження реалізації свого злочинного умислу, у період часу з 11:32 год. до 11:38 год., пішов до місця свого мешкання та запропонував невстановленим чотирьом особам, долучитись до його хуліганських дій, на що останні погодились, тим самим вступили з ним в злочинну змову. Крім того, ОСОБА_11 для реалізації свого раптово виниклого злочинного умислу направленого на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчиняючи злочин з групою осіб, із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, взяв до рук електропневматичну рушницю, яка за зовнішніми ознаками схожа на автомат системи Калашникова, тобто предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_11 29.04.2020 приблизно об 11:40 год., діючи спільно з групою невстановлених чотирьох осіб, продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, який направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, утримуючи в руках електропневматичну рушницю, яка за зовнішніми ознаками схожа на автомат системи Калашникова, тобто на предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, підійшов до вхідних дверей домоволодіння АДРЕСА_3 , де діючи умисно, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, безпричинно, з малозначного приводу, за попередньою змовою з групою осіб, із хуліганських спонукань, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 , його цивільна дружина ОСОБА_9 та її донька ОСОБА_15 , 2012 року народження, знаходяться на території домоволодіння, висловлюючись нецензурною лайкою, яка поєднана з погрозами для життя та здоров`я останніх, виказав вимогу за допомогою нецензурної лайки вийти за двір власникам домоволодіння, на що останні відмовились, після чого, ОСОБА_11 наніс чотири послідовних удари приладом електропневматичної рушниці, тобто предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень по вхідним металевим дверям території домоволодіння, від чого утворились чотири ушкодження у вигляді вм`ятин, внаслідок чого спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду, яка складає 2603,25 гривень.

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_11 , перебуваючи у тому ж місці, у той же час, продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, із застосуванням предмету, який пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, діючи у групі з невстановленими чотирма особами, утримуючи в руках електропневматичну рушницю, тобто предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, діючи з особливою зухвалістю, демонструючи свою зневагу над загальноприйнятими нормами суспільства надали вказівку з використанням нецензурної лайки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 руйнувати щойно зроблену ними систему поливу біля домоволодіння АДРЕСА_3 , після чого останні побоюючись хуліганських дій ОСОБА_11 та інших невстановлених чотирьох осіб, зруйнували свою частину виконаних робіт.

Далі, дві невстановлені особи, які діючи у групі разом з ОСОБА_11 , продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, який направлений на грубе порушення громадського

порядку з мотивів явної неповаги до суспільства з використанням нецензурної лайки, за допомогою лопати пошкодили водяну трубу системи поливу, а також зламали одну форсунку (розприскувач), внаслідок чого спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду, яка складає 110938,67 гривень.

Хуліганські дії ОСОБА_11 спільно з групою невстановлених чотирьох осіб припинили 29.04.2020 приблизно о 12:00 год. співробітники поліції, які прибули на місце події за викликом ОСОБА_9 .

Вказані дії ОСОБА_11 кваліфіковані досудовим слідством за ч. 4 ст. 296 КК України, як хуліганство, вчинене групою осіб, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкодженью

Вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_11 визнано невинуватим у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення і він виправданий у зв`язку із недоведеністю наявності у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Зокрема, суд зазначив про недоведеність наявності у діях ОСОБА_11 умислу, спрямованого на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, з огляду на наявність тривалих неприязних стосунків між обвинуваченим та потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_16 як єдиної підстави вчинення ОСОБА_11 дій 29.04.2020 року.

Крім того, суд першої інстанції, зазначив про відсутність у прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_17 процесуальних повноважень щодо відновлення ним зупиненого раніше досудового розслідування у межах кримінального провадження щодо ОСОБА_11 01 березня 2021 року, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні документи, якими визначено прокурора ОСОБА_17 здійснювати повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні. Надана ж під час судового розгляду представником державного обвинувачення відповідна постанова про зміну групи прокурорів від 26.02.2021 року не відкривалась обвинуваченому та стороні захисту.

Крім того, суд першої інстанції визнав наданий стороною обвинувачення звіт про обстеження споруд та території з відведення дощових стоків до каналізації житлового будинку АДРЕСА_3 від 30.06.2020 року таким, що не відповідає критеріям ч.1 ст.101 КПК України і не може бути розцінений як доказ спричинення потерпілим матеріальних збитків внаслідоек дій ОСОБА_11 .

Суд надав також критичну оцінку постанові про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування від 26.02.2021 року, якою доручено розслідувати кримінальне провадження № 0000373 від 30.04.2020 року щодо ОСОБА_11 СВ Металургійному ВП КВП ГУНП у Дніпропетровській області ( за ч.2 ст.296 КК України) та постанові про доручення здійснення досудового розслідування цієї справи ( за ч.4 ст.296 КК України) СУ ГУНП у Дніпропетровській області, оскільки ці процесуальні документи не містять умотивованого роз`яснення щодо неефективності досудового розслідування відповідним органом.

Відповідно до листа від 03.11.2022 року було реорганізовано та скорочено усі посади Криворізького ВП ГУНП у Дніпропетровській області, у тому числі, усі посади Металургійного відділення поліції, тому, підстав доручати здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні іншому органу у прокурора не було.

У поданій апеляційній скарзі прокурор просить про скасування вироку суду через істотне порушення вимог кримінального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК

України та призначити йому покарання за ч.4 ст.296 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 6 років.

Прокурор вважає висновки суду про відсутність у ОСОБА_11 умислу, спрямованого на вчинення саме хуліганських дій, такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження, оскільки, конфлікт ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_19 спровокований саме обвинуваченим як зухвалий виклик соціальному оточенню. ОСОБА_11 не обмежився лише спробою завдати потерпілому тілесні ушкодження, а, повернувся додому, узяв предмет, схожий на зброю, запросив до спільних дій ще декілька сторонніх осіб, повернувся до будинку потерпілих, пошкодив ворота, примусив робітників пошкодити збудований ними раніше водовід, супроводжуя свої дії гучною нецензурною лайкою та демонструючи явну неповагу до суспільства та оточуючих.

Крім того, явних конфліктних ситуацій між сторонами до 29.04.2020 року не відбувалось, як про це стверджує у вироку суд.

Прокурор вважає, що судом не враховані висновки ВС, викладені у постановах від 10.11.2020, 01.10.2019, 27.10.2020 року.

Усі дії ОСОБА_11 підтверджуються показами потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , даними відеокамер спостереження будинку ОСОБА_19 , протоколами упізнання потерпілими ОСОБА_18 як особи, що вчинила злочин, звітом про обстеження споруд та благоустрою території будинку ОСОБА_21 , висновком експерта від 11.12.2020 року №4283/20 щодо вартості пошкоджених металевих дверей.

Крім того, суд не надав оцінки та не зазначив у вироку пояснення працівників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які також надали пояснення на підтвердження вчинення щодо них хуліганських дій ОСОБА_11 , який мав при собі предмет, за зовнішніми ознаками схожого на автомат, тобто, предмет, призначений для завдання тілесних ушкоджень. Залишились поза увагою суду і дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_14 від 14.12.2020 року та за участю ОСОБА_13 від 14.12.2020 року, які суд переглянув, але, жодної оцінки не надав.

Прокурором під час розгляду матеріалів справи була надана постанова про наявність повноважень у прокурора ОСОБА_17 і така процесуальна дія підтверджується додатково інформацією (відомостями) відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи обласної прокуратури. Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо нелегітимномті процесуальних дій прокурорів, не звернув уваги, що Постановою ВС від 15.02.2022 року відступлено від правового висновку Об`єднаної палати ККС у складі ВС, на яку послався суд і, крім того, у вироку відсутні обґрунтування, які ж докази слід визнати недопустимим внаслідок цього.

Прокурор також звертає увагу, що у журналах судових засідань не відображено повного переліку документів, які долучались головуючим по справі під час судового розгляду, не зазначено, які саме письмові докази вивчались судом.

Потерпілий ОСОБА_8 просить у своїй апеляційній скарзі скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити по справі новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років, задовольнивши цивільний позов ( з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) у повному обсязі та стягнути на користь потерпілого з ОСОБА_11 процесуальні витрати на правову допомогу 119600 та витрати на залучення експерта 6000 грн.

Апелянт не згоден із наданою судом оцінкою щодо відсутності у діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України і вважає, що сукупність зібраних доказів (пояснення потерпілих, свідків, дані відеокамер спостереження, висновки експертів тощо) саме доводить, що 29 квітня 2020 року ОСОБА_11 вчинив щодо нього та потерпілої ОСОБА_9 саме хуліганство, грубо порушив громадський порядок за тих обставин, які пояснив суду він особисто, його дружина,

свідки, а спричинені матеріальні збитки підтверджені актом огляду та висновком товарознавчої експертизи.

Потерпілий стверджує про відсутність попередніх конфліктів між ним та ОСОБА_11 та про провокацію конфліктної ситуації саме у цей день обвинуваченим; вважає, що суд мав би критично поставитись до пояснень свідка ОСОБА_22 як зацікавленої особи, як і до пояснень самого ОСОБА_11 .

Як і прокурор, потерпілий у апеляційній скарзі стверджує про легітимність повноважень прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_17 , про невірне тлумачення судом постанов ВС та його правових позицій, про необґрунтовану критичну оцінку суду змісту акту обстеження господарчих споруд наводячи з цього приводу аналогічні із прокурором доводи.

Додатково потерпілий звертає увагу на відсутність у матеріалах справи висновку експерта №2022/03/14 комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілого від 14.03.2022 року, який був виконаний експертом-психологом ОСОБА_23 на 50 сторінках, яку він додав до уточненого позову про стягнення з ОСОБА_11 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1046139 грн.

Потерпіла ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі просить про скасування вироку суду першої інстанції та про ухвалення по справі нового вироку, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначити ОСОБА_11 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років та задовольнити її уточнений та збільшений цивільний позов у повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_9 наводить аналогічні із апеляційними вимогами потерпілого ОСОБА_8 доводи та підстави для скасування вироку суду.

Додатково потерпіла вважає скасувати ухвалу Самарського райсуду м.Дніпропетровська від 07.10.2021 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_9 на постанову прокурора про скасування постанови про визнання малолітньої особи потерпілою та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_9 та визнати законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_15 , залучивши ОСОБА_15 як малолітню потерпілу, визнавши її законним представником ОСОБА_9 (матір) у кримінальному провадженні № 0000373.

Також, потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 09.01.2023 року, постановлену у попередньому судовому засіданні, якою відмовлено у прийнятті до розгляду цивільного позову ОСОБА_9 як законного представника малолітньої ОСОБА_15 до ОСОБА_11 про відшкодування завданої моральної шкоди.

У апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 ставиться питання також про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_11 , про ухвалення нового вироку суду, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України і задоволення цивільних (уточнених) позовів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Захисник вважає невідповідними висновки суду щодо відсутність у діях ОСОБА_11 хуліганських дій наявним у матеріалах доказам; наводить їх перелік на підтвердження обґрунтованості висунутого обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_11 дій, правильно кваліфікованих саме за ч.4 ст.296 КК України.

Представник потерпілих наводить аналогічні із апеляційними вимогами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 доводи щодо вибіркового підходу суду щодо оцінки їх власник пояснень, пояснень обвинуваченого та свідків; неспроможності критичної оцінки суду щодо повноважень прокурора Очеретяного та незаконності визначеної підслідності матеріалів кримінального провадження, невідповідності вимогам експертного висновку звіту щодо огляду господарських будівель домоволодіння потерпілого ОСОБА_8 .

Під час апеляційного перегляду:

-прокурор ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу у повному обсязі викладених у ній доводів, частково підтримав апеляційні скарги потерпілих та просив про скасування вироку суду першої інстанції та про ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, із призначенням йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років, за підставами, викладеними у апеляційній скарзі;

-потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представник ОСОБА_10 підтримали свої апеляційні скарги, частково підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили вирок суду першої інстанції скасувати за наведеними у їх апеляційних скаргах підставами, із призначенням нового судового розгляду справи, з огляду, крім допущених судом істотних порушень вимог діючого КПК, необхідності відновлення права на захист малолітньої дитини - ОСОБА_15 ;

-обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_12 заперечували проти апеляційних вимог прокурора, потерпілих та їх представника та надали письмові заперечення. Просили залишити без змін вирок суду як законний та обґрунтований.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з приписами ч.1 ст.373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: 1) було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинив обвинувачений; 3) у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. п. 1 та 2 ч.1 ст.284 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.

При цьому, як зазначено у роз`ясненнях, що містяться в абзаці другому п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного СУДУ України з питань

судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключили б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Як убачається із змісту вироку, суд першої інстанції однією із підстав для визнання низки доказів недопустимими та виправдання ОСОБА_11 зазначив (із посиланням на зміст постанови Об`єднаної палати ККС ВС від 22.02.2021 року у провадженні №51-4584кмо18) про відсутність у матеріалах справи документів, які б підтверджували процесуальні повноваження прокурора ОСОБА_17 , який своєю постановою від 01.03.2021 року відновлював провадження по вказаному кримінальному провадженню.

Долучену ж прокурором під час судового розгляду справи копію постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 26.02.2021 року суд не прийняв до уваги як таку, що не відкривалась стороні захисту у порядку ст.290 КПК України.

З такими висновками суду колегія суддів погодитись не може, з огляду на такі обставини.

Під час розгляду матеріалів кримінального провадження у суді першої інстанції суд дослідив надану прокурором копію постанови про визначення (зміну) групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000373 від 26.02.2021 року, ухвалену заступником керівника обласної прокуратури ОСОБА_24 , із змісту якої убачається, що до складу процесуальних керівників по зазначеному кримінальному провадженню включено прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури «2 ОСОБА_17 . Зазначена постанова міститься на а.п. 12-13 т.7.

Дійсність існування такого процесуального рішення підтверджена додатково інформацією (відомостями) відділу ведення ЄРДР та інформаційно-аналітичної роботи обласної прокуратури і суду такий витяг з ЄРДР ( із зазначенням відомостей, які передбачені Положенням про ЄРДР, порядок його формування та ведення) також був наданий прокурором. Така інформація наявна у матеріалах кримінального провадження на а.п. 187 т.6).

При наявності документально підтверджених повноважень прокурора висновок суду про визнання сукупності доказів недопустимим після відновлення прокурором ОСОБА_17 01.03.2021 кримінального провадження не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та протирічить змісту постанов ВС від 15.02.2022 року (провадження №51-8361км18) та від 01.11.2022 року по справі № 344/2995/15-к.

Доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілих та їх представника у цій частині колегія суддів вважає слушними та обґрунтованими.

Крім того, колегія суддів вважає, що висновок суду щодо порушення правил ст.216 КПК України щодо підслідності даного кримінального провадження як додаткової підстави для виправдання ОСОБА_11 також не можна визнати обґрунтованим.

Так, у матеріалах справи наявна постанова про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування від 26.02.2021 року, якою

доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000373 від 30.04.2020 року за ч.2 ст.296 КК України СВ Металургійного ВП КНП ГУНП у Дніпропетровській області, а постановою прокурора від 21.09.2021 року здійснення досудового розслідування по зазначеному кримінальному провадженню за зміненою правовою кваліфікацією (ч.4 ст.296 КК України) доручено СУ ГУНП у Дніпропетровській області, оскільки, слідчим не було проведено жодних слідчих дій та заходів із метою встановлення місцезнаходження підозрюваного, а на адресу Дніпропетровської обласної прокуратури надійшов лист СУ ГУНП із проханням передоручення проведення досудового розслідування за СУ ГУНП внаслідок неефективності досудового розслідування попереднім органом.

Як убачається із змісту вироку, суд також, із посиланням на постанову ВС від 05.12.2019 року по справі № 556/1576/17, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», визначив, що існування між ОСОБА_11 та ОСОБА_25 та ОСОБА_9 тривалих неприязних стосунків виключає правову кваліфікацію дій ОСОБА_11 як хуліганство, оскільки мотивом його дій у день 29.04.2020 року було бажання спілкування із потерпілими для з`ясування причини виникнення неприязних стосунків та бажання їх виправити.

З таким висновком суду також не можна погодитись, оскільки, суд першої інстанції недостатньо проаналізував сукупність досліджених доказів щодо місця події, характеру дій обвинуваченого, їх тривалості та послідовності, у тому числі, і дій по пошкодженню належного потерпілому майна. Частину із наявних у справі доказів суд не дослідив та не надав їм оцінку у вироку, що вплинуло на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_11 .

Відповідно до змісту постанови ККС ВС від 10.11.2020 року у справі №283/1233/19 (провадження 51-3348км20) наявність особистих неприязних стосунків між особами само по собі ще не свідчить про відсутність хуліганського мотиву у діях обвинуваченої особи, адже, для визначення мотиву злочинних дій потрібно враховувати їх характер та спосіб вчинення, причини, що спонукали особу вчинити певні дії, поведінку обвинуваченого та потерпілих до і під час події.

Як встановлено, у день 29 квітня 2020 року між ОСОБА_11 та потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не виникало конфліктних ситуацій, а розвиток подій починається із зафіксованої камерами спостереження особистої зустрічі ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , під час якої ОСОБА_11 намагається або фізично утримувати потерпілого для розмови, або намагається нанести тому тілесні ушкодження, після чого він намагається слідувати за потерпілим до його будинку, і конфліктує із потерпілою ОСОБА_9 , повертається до власного будинку, де знаходить предмет, схожий на рушницю і знову прямує до місця конфлікту, завдаючи удари цим предметом у металеві двері паркану потерпілого ОСОБА_8 .

Зазначені дії відбуваються у денний час вихідного дня, посеред вулиці, у присутності сторонніх осіб, із застосуванням з боку обох сторін голосної нецензурної лайки.

Крім того, у межах обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_11 , зазначені і його дії щодо пошкодження поливної системи у будинку потерпілого.

Суд першої інстанції належним чином не проаналізував наявні у матеріалах справи докази, надавши вибіркову оцінку тільки деяким з них, а дані проведених слідчих експериментів із працівниками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 взагалі не знайшли свого відображення та оцінки у вироку суду, а звіт про про обстеження споруд та благоустрою території будинку потерпілого ОСОБА_8 не врахований судом як належний доказ тільки з огляду на його невідповідність його форми вимогам ст.102 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені права малолітньої особи, яка була присутня під час подій 29.04.2020 року у будинку потерпілого ОСОБА_8 .

Так, у формулюванні обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_11 , зазначено, що під час вчинення ним хуліганських дій 29.04.2020 року була присутня малолітня донька ОСОБА_9 - ОСОБА_15 . Її матір зазначала як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, що донька на час конфлікту страждала захворюванням - епілепсією, була дуже налякана тим, що відбувається, вимушена була бігти до підвалу а потім тривалий час лікуватись.

Присутність дитини під час хуліганських дій зазначає також у своїй апеляційній скарзі і прокурор. Відмова суду першої інстанції у наданні ОСОБА_15 процесуального статусу потерпілої за таких обставин, на думку колегії, порушує право на захист малолітньої дитини.

Доводи апеляційних скарг потерпілих та їх представника у цій частині є слушними та такими, що заслуговують на увагу.

Згідно зі ст.412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.

З огляду на вищенаведене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вирок суду першої інстанції про невинуватість ОСОБА_11 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК, та про його виправдання, не відповідає вимогам ст.370 КПК, оскільки ухвалено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи визначені ч.1 ст.404 КПК особливості та межи апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно усунути недоліки, допущені судом першої інстанції, а тому вимоги апеляційної скарги прокурора і потерпілих підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 413 415 та 418, 419 КПК, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_10

задовольнити частково.

Вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2023 року, яким ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені у вчиненні кримінального правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 4 ст. 296 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, скасувати із призначенням нового судового розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3