Справа № 175/5131/19
Провадження № 1-кп/175/124/22
Вирок

Іменем України

03 липня 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_5 (дистанційно),

а також потерпілого ОСОБА_6 (залі суду),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0001475 відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Знаменка Кіровоградської області, громадянина України, з вищою освітою, вдівця, проживав за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останні три рази:

- 22.02.2021 року Яворівським районним судом Львівської області за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі;

- 22.04.2022 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі;

- 04.08.2022 року Старосамбірським районним судом Львівської області за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за умисні злочини, у тому числі проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і в період строку погашення судимостей вчинив умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 25 жовтня 2019 року приблизно о 16.00 годині він, перебуваючи за кермом транспортного засобу автомобіля марки «АЗЛК» моделі «2141» білого кольору реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (далі автомобіль «АЗЛК-2141»), знаходився на паркувальному майданчику біля магазину «АТБ», розташованого по вул. Центральній, 6 у м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, де разом з ним на передньому пасажирському сидінні автомобіля перебував ОСОБА_7 .

У цей момент у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння зазначеним вище транспортним засобом, що перебував у користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З цією метою у вказаний період часу і у вказаному місці ОСОБА_9 , зловживаючи довірою ОСОБА_7 , який є сином користувача транспортного засобу, попросив останнього залишити салон автомобіля, після чого, діючи умисно, вчиняючи кримінальне правопорушення повторно, незаконно заволодів автомобілем «АЗЛК-2141» вартістю 16073 грн., на якому зник з місця скоєння кримінального правопорушення, тим самим незаконно заволодів зазначеним транспортним засобом, але реальних збитків не спричинив, оскільки автомобіль «АЗЛК-2141» повернуто потерпілому ОСОБА_10 .

У судовому засіданні (дистанційно) обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав повністю та пояснив, що 25.10.2019 року у післяобідній час, маючи намір придбати автомобіль, прибув за місцем проживання раніше незнайомого ОСОБА_11 , де у присутності останнього оглянув автомобіль «АЗЛК-2141» і запропонував продавцю надати йому можливість проїхатись на ньому, щоб перевірити технічний стан. Потерпілий не заперечував, а тому він разом із ОСОБА_12 , який є сином ОСОБА_11 , поїхав у напрямку м. Дніпра. Перебуваючи у м. Підгородне біля магазину «АТБ», він вирішив заволодіти транспортним засобом і з цією метою попросив ОСОБА_13 залишити салон автомобіля, та коли той вийшов з авто, поїхав до свого місця проживання у с. Новопавлівка Приморського району Запорізької області. У подальшому користувався вказаним транспортним засобом, на який встановив номерні знаки зі свого старого автомобіля аналогічної моделі та на колеса нову резину, а потім, порадившись із родиною, зателефонував у поліцію та повідомив, що автомобіль перебуває у нього. 05.12.2019 року працівники поліції вилучили автомобіль у робочому стані без будь-яких пошкоджень і повернули потерпілому. У вчиненому щиросердно кається, просить суворо не карати та за можливості призначити умовне покарання, оскільки його родина перебуває на окупованій території та потребує його допомоги, а він сам у похилому віці.

Провина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні вказаного судом діяння підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні пояснив, що 24.10.2019 року йому зателефонував чоловік по його об`яві на «ОЛХ» про продаж автомобіля «АЗЛК-2141», з яким він домовився зустрітися наступного дня. 25.10.2019 року приблизно о 15.00 годині до нього додому у с. Малоандріївку Магдалинівського району на таксі приїхав раніше незнайомий обвинувачений, який був у перуці та назвався ОСОБА_14 . Оглянувши автомобіль, ОСОБА_9 запропонував надати йому можливість протестувати автомобіль. Він проти цього не заперечував, поклав до бардачка документи на автомобіль і його старший син ОСОБА_15 поїхав разом з обвинуваченим. У зв`язку з тим, що у сина не було з собою телефону і він не міг додзвонитися до ОСОБА_8 , які тривалий час не поверталися, поїхав їх розшукувати у напрямку м. Дніпра. Через деякий час йому подзвонив син з чужого телефону і повідомив, що перебуває у м. Підгородне, де поблизу магазина «АТБ» його з автомобіля висадив обвинувачений та поїхав на автомобілі у невідомому напрямку. Про вказану подію спочатку його менший син, а потім і він повідомили в поліцію. На початку грудня 2019 року йому зателефонували з поліції та повідомили, що знайшли автомобіль, який повернули йому по розписці. Автомобіль мав інші номерні знаки, різну резину на колесах і механічні пошкодження. Зі слів обвинуваченого знає, що документи на автомобіль той викинув на смітник. Оскільки цим автомобілем він користувався по довіреності, а після повернення автомобіля без документів дізнався, що власник автомобіля помер, через що він не міг відновити документи, то автомобіль продав на запчастини. Вважає, що ОСОБА_9 заслуговує на покарання, яке було призначено попереднім вироком, а саме 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Матеріалами кримінального провадження № 0001475, а саме:

- протоколом огляду місця події від 05.12.2019 року з фото-таблицями до нього, з яких слідує, що з письмового дозволу ОСОБА_16 та за її участю в цей день у період часу з 08.25 години до 08.40 години у присутності понятих проведено огляд гаражного приміщення будинку АДРЕСА_2 . Установлено, що на момент огляду у гаражному приміщенні знаходиться автомобіль «АЗЛК-2141» білого кольору з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 (а.к.п.58-61);

- постановою слідчого СВ Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 від 05.12.2019 року, якою вказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001475 (а.к.п.55);

- розпискою потерпілого ОСОБА_6 від 05.12.2019 року про отримання на відповідальне зберігання автомобіля «АЗЛК-2141» (а.к.п.66);

- висновком експерта № 21/12.2/448 від 13.12.2019 року, відповідно до якого середня ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки «АЗЛК» моделі «2141» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, 1991 року виробництва, тип кузову універсал, об`єм двигуна 1480 см кубічних, без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу і умов експлуатації (зберігання), станом на 26.10.2019 року, складала 16073,00 грн. (а.к.п.75-76).

Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого. Порушень вимог закону щодо відкриття доказів стороні захисту, суд не вбачає.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини необхідно оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (п.53 рішення по справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 року), і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій факту (п.65 рішення по справі «Коробов проти України»).

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши надані суду докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що за обставин, викладених у обвинувальному акті від 27.12.2019 року було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 і вчинено саме ним, і його умисні дії кваліфікує за ч.2 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

В обвинувальному акті слідчим зазначено, що злочинними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_18 заподіяно майнову шкоду на загальну суму 16073,00 грн., тобто виходячи з вартості транспортного засобу, визначеної згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 21/12.2/448.

Суд вважає таке формулювання помилковим виходячи з наступного. Пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачає, що при вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положень п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.

На досудовому слідстві розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілому, визначався на підставі висновку авто-товарознавчої експертизи № 21/12.2/448 від 13.12.2019 року (а.к.п.75-76). Судовим розглядом установлено, що на стадії досудового розслідування, а саме 05.12.2019 року автомобіль «АЗЛК-2141» повернуто ОСОБА_10 . Будь-яких доказів про пошкодження транспортного засобу чи про витрати, які поніс або мусить понести потерпілий, матеріали кримінального провадження не містять і суду не надано.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає необхідним виключити з обвинувального акта формулювання: «Таким чином, своїми умисними злочинними діями ОСОБА_9 заподіяв потерпілому ОСОБА_18 майнову шкоду, згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 21/12.2/448, на загальну суму 16073,00 грн.».

Вказана позиція суду повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, зробленими 16.09.2020 року у справі № 755/14255/15-к і 18.08.2021 року у справі № 662/937/17, які є обов`язковими для застосування судами нижчого рівня.

Твердження потерпілого про те, що транспортний засіб йому повернуто з пошкодженнями, суд залишає поза увагою, оскільки доказів цього матеріали кримінального провадження не містять, зокрема, у протоколі огляду від 05.12.2019 року (а.к.п.59) зазначено лише про наявність на кузові автомобіля ушкоджень лакофарбового покриття у вигляді ржі, й таких доказів під час судового провадження ОСОБА_19 суду не надано.

При визначенні виду і міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, віднесеного ч.5 ст.12 КК України до категорії тяжких злочинів, обставини справи та особу ОСОБА_8 , - на момент вчинення інкримінованого злочину тринадцять разів притягався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, у тому числі проти власності та за незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, на даний час має шістнадцять незнятих і непогашених судимостей, зі слів - має дружину, на військовому обліку у Приморському РВК не перебуває, за психіатричною допомогою не звертався та в Реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться.

Обставинами, що пом`якшують його покарання, суд визнає щиросердне каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За приписом ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Конституційний Суд України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 року вказав, що окремим виявом справедливості є відповідність покарання вчиненому злочину, адже покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ рішення Європейського суду з прав людини застосовуються як джерело права.

Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».

Виходячи з викладеного та положень ст.ст.65-67 КК України, з урахуванням обставин справи, даних про особу ОСОБА_8 , який, після багаторазового засудження за умисні злочини та відбування реального покарання у виді позбавлення волі, не зробив належних висновків, на шлях виправлення не став і в період строку погашення судимостей вчинив аналогічний злочин до засудження за останнім за часом вироком Старосамбірським районним судом Львівської області від 04.08.2022 року, суд вважає необхідним призначити покарання у виді позбавлення волі на строк, запропонований прокурором, за правилами ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вказаним вироком.

У зв`язку з поверненням потерпілому транспортного засобу, суд вважає можливим не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді конфіскації майна, передбачене санкцією ч.2 ст.289 КК України.

Саме таке покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для призначення покарання з випробуванням, про що у судових дебатах і останньому слові просили захисник і обвинувачений.

Під час досудового розслідування ОСОБА_8 було затримано по протоколу від 05.12.2019 року, складеному згідно зі ст.208 КПК України (а.к.п.101-103). Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.12.2019 року до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 2 місяці (а.к.п.119-120). З вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 04.08.2022 року слідує, що ОСОБА_20 у строк покарання зараховане частково відбуте ним покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22.04.2022 року, починаючи з 07.12.2019 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

З огляду на викладене та враховуючи, що останнім за часом вироком не зараховано вказаний строк тримання під вартою ОСОБА_8 , у строк покарання за даним вироком підлягає зарахуванню строк його попереднього ув`язнення з 05 по 06 грудня 2019 року.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_19 не заявлявся.

Відповідно до ст.ст.122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення експертизи, які складають 628,04 грн., що підтверджується довідкою експертної установи МВС України (а.к.п.74).

Долю речового доказу суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, призначеним за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 04 серпня 2022 року, остаточно, за сукупністю злочинів, призначити покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років 6 (шість) місяців без конфіскації майна.

Строк покарання обчислювати з 03 липня 2023 року і у строк покарання зарахувати відбуте покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 04 серпня 2022 року, тобто з 07 грудня 2019 року по 02 липня 2023 року включно.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 05 по 06 грудня 2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У рахунок відшкодування витрат на залучення експерта стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 628 (шістсот двадцять вісім) гривень 04 копійки на користь держави (Р/р - UА0004457, ОКПО казначейства 37988155, ГУК у Дніпропетровській обл./ОТГ Слобожанське/24060300, Казначейство України (ЕАП), Код платежу - 4060300, призначення платежу за авто-товарознавчу експертизу № 21/12.2/448 від 13.12.2019 року, проведену Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України).

Автомобіль марки «АЗЛК» моделі «2141» білого кольору реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який по розписці від 05.12.2019 року переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити у розпорядженні останнього після набрання вироком законної сили.

Мікрочастки, опечатані до паперового конверту, які за постановою слідчого Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 від 26.10.2019 року визнані речовими доказами та зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області по квитанції № 000000587 під порядковим номером 343 знищити після набрання вироком законної сили.

Чотири фотознімки, на яких зображений ОСОБА_5 і два фотознімки, на яких зображений ОСОБА_5 у перуці, а також дві перуки, опечатані до поліетиленового пакету і скріплені биркою, які за постановою слідчого Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 від 05.12.2019 року визнані речовими доказами та зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області по квитанції № 000000589 під порядковим номером 345 знищити після набрання вироком законної сили.

Два державні реєстраційні номери транспортного засобу «ф8343ХА», опечатані биркою, та технічний паспорт Серії НОМЕР_3 від транспортного засобу марки «АЗЛК» моделі «2141», опечатаний до паперового конверту, які за постановою слідчого Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 від 05.12.2019 року визнані речовими доказами та зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області по квитанціям № 000000590 і № 000000588 під порядковими номерами 346 і 344 відповідно після набрання вироком законної сили передати у розпорядження відповідного Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС. Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору, направити в ДУ «Вінницька УВП № 1» для вручення обвинуваченому і захиснику на електронну пошту.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення,а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1