Номер провадження: 11-кп/813/1139/23
Справа № 947/5058/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 16.03.2023 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття к/п №0005735 від 28.12.2016 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, маючого на утриманні неповнолітнього сина 2008 р.н., працюючого ФОП, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції було задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 , звільнено ОСОБА_7 на підставі ст. 49 КК України, к/п №0005735 від 28.12.2016 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також залишено без розгляду цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи своє рішення суд 1-ої інстанції послався на те, що з моменту вчинення кримінального правопорушення, а саме остання подія мала місце у грудні 2017 року, строк давності за якими не зупинявся та не переривався, минуло понад п`ять років, що свідчить про те, що на час проведення судового засідання сплинули передбачені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строки притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що не погоджується із оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною з огляду на наступне:

- суд 1-ої інстанції в своєму рішенні зазначив «звільнити ОСОБА_7 », проте не конкретизував від чого саме звільнити останнього;

- суд 1-ої інстанції не надав жодної оцінки запереченням потерпілих на клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Посилаючись на зазначені доводи, потерпілий ОСОБА_9 просить визнати недійсною ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку обвинуваченого, його захисника та прокурора, які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз ухвали суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступне.

Дійсно, відповідно до припису п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що захисником ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 було подано клопотання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до положень ст. 12 КК України, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Згідно із положеннями п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто згідно матеріалів справи кримінального провадження грудень 2017 року.

Тобто, з часу вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України до часу розгляду клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення останнього від кримінальної відповідальності минуло понад 5 років, при цьому в матеріалах провадження відсутні відомості щодо зупинення чи переривання строку давності.

Отже, враховуючи вище вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції в даному випадку дійшов обґрунтованого та вірного висновку про необхідність задоволення клопотання сторони захисту та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності та закриття к/п №0005735 від 28.12.2016.

Разом із тим, апеляційний суд вважає слушними посилання потерпілого ОСОБА_9 про те, що суд 1-ої інстанції у резолютивній часині ухвали зазначив «звільнити ОСОБА_7 », проте не конкретизував від чого саме звільнити обвинуваченого, у зв`язку із чим вважає за необхідне змінити ухвалу суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково та змінити ухвалу суду 1-ої інстанції в резолютивній частині з мотивів наведених вище.

Керуючись ст.ст. 24, 284, 285, 288, 370, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 16.03.2023 про звільнення ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття к/п №0005735 від 28.12.2016 - змінити.

Абзац 2 резолютивної частини ухвали викласти в наступній редакції:

«Звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України».

В іншій частині ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4