Справа № 522/9843/23
Провадження № 1-кп/522/2177/23
УХВАЛА

Іменем України

(повний текст)

07.08.2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

(в режимі відеоконференції)

захисника обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши в режимі відеоконференції під час відкритого підготовчого судового засідання на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 21.11.2022 року за № 0000267, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Брицьке Липовецького району Вінницької області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючої: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

22.05.2023 року на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 26.05.2023 року справу було призначено до підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченої під вартою строком на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що заявлені ризики, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися, а також тяжкістю злочину, яка інкримінується даній особі.

Захисник обвинуваченої зазначив, що враховуючи всі заявлені ризики, в даний час він не заперечує щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої. Також просив етапувати обвинувачену до суду для розгляду справи за її участі в наступному судовому засіданні.

Обвинувачена підтримала позицію захисника.

Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд, враховуючи характер інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, мету і підстави застосування запобіжних заходів, визначені ст. 177 КПК України, дійшов висновку про необхідність продовжити тримання обвинуваченої під вартою виходячи з такого.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується, у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує можливість обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення; переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також, при вирішенні питання, суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченої у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; дані про особу, судом також враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченої, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченої під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що її стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Отже, запобіжний захід був обґрунтовано застосований з урахуванням даних про особу обвинуваченої, тяжкості злочинів, які їх інкримінуються та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених ст. ст. 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не перестали існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам. Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченої у вигляді тримання під варту, на даному етапі провадження не зменшились.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, характер інкримінованого злочину, відомості щодо особистості обвинуваченої, її стан здоров`я, а також те, що матеріали клопотання не містять будь-яких даних, що поточний стан її здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства.

Судом при вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою враховані усі наявні у розпорядженні дані про особу обвинуваченої, та, на переконання суду, в будь-якому випадку самі по собі не можуть бути визнані достатніми для висновку про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не спростовують твердження сторони обвинувачення про можливість ухилення обвинуваченої від суду, як і доводів щодо можливості впливати на свідків у даному провадженні, місце проживання яких їй достовірно відоме, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, під час надання оцінки наявності ризиків переховуватись від органу досудового розслідування та вчинити нове кримінальне правопорушення, судом також враховується, що згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" із урахуванням продовження строку дії на теперішній час.

Враховуючи те, що судове провадження не завершене, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченій у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, які на даний час відомі суду, характер та обставини інкримінованого злочину, суд приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченої, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У суду відсутні відомості які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час, втратили свою актуальність.

При цьому, не вдаючись до оцінки доказів, у відповідності до положень ст. 23 та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому суд вбачає реальним існування заявлених прокурором ризиків, які на даний час продовжують існувати, у зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування стосовно обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів, ніж раніше обраний, оскільки інші запобіжні заходи, не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях обвинуваченої ОСОБА_6 , не можуть їм запобігти.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченої ухилитися від суду та від виконання процесуальних рішень, перешкодити встановленню істини у справі, суд не знаходить підстав для зміни щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу на менш суворий, з урахуванням цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, вважає доцільним продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу строком на 60 діб (до 04.10.2023 року).

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд враховує , що положеннями ч.4 ст.183 КПК України визначено, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З урахуванням обставин цієї справи та враховуючи те, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, суд не визначає обвинуваченій розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Крім того, враховуючи обов`язкову участь обвинуваченої у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги, що обвинувачена ОСОБА_6 , перебуває в СІЗО № 1 м. Вінниці, суд вважає за необхідне етапувати ОСОБА_6 з СІЗО № 1 м. Вінниці до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» де залишити її для подальшого конвоювання до Приморського районного суду м. Одеси як обвинувачену у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.11.2022 року за №0000267, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченоого, ч.2 ст.111 КК України, що сприятиме виконанню загальних засад кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 314,315, 217, 334 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Обраний відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовжити до 04.10.2023 року включно.

Розмір застави не визначати.

Етапувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з СІЗО №1 м. Вінниці до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», для подальшої участі в судових засіданнях Приморського районного суду м. Одеси.

Виконання ухвали покласти на начальника СІЗО №1 м. Вінниці та начальника ДУ«Одеський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченій і начальникам ДУ СІЗО №1 м. Вінниці, ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Контроль за виконанням ухвали в частині етапування ОСОБА_6 , покласти на прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_5 .

Після доставки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ДУ "Одеський слідчий ізолятор" невідкладно повідомити Приморський районний суд м. Одеси.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку дії запобіжного заходу протягом 5(п`яти)днів з дня її проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3