У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000401, за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 січня 2023 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Підгір`я Первомайського району Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

обвинувачений - ОСОБА_6 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 січня 2023 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000401, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - закрито в зв`язку з примиренням з потерпілою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 1 ст. 286, п. 1 ч. 1 ст. 477 та ч. 4 ст. 26 КПК України, а також висновків Верховного суду, викладених у постанові від 03.06.2020 р. у справі № 712/1710/19, при закритті кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , не врахував, що кримінальне провадження, передбачене ст. 125 КК України, є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, і відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Натомість, суд фактично застосував ст. 46 КК України, яка не підлягала застосуванню, та згідно резолютивної частини ухвали, закрив кримінальне провадження у зв`язку з примиренням з потерпілою, не звільнивши при цьому ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, застосування ст. 46 КК України у даному випадку є недопустимим, з тих підстав, що ОСОБА_6 також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, стосовно колишньої співмешканки ОСОБА_8 , у період з 26.06.2022 р. по 22.09.2022 р., за яке, вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.01.2023 р., ОСОБА_6 засуджено до 200 годин громадських робіт, та вчинення якого передувало вчиненню кримінального проступку.

На думку апелянта, при ухваленні оскаржуваної ухвали, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке полягало у неврахуванні приписів п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, якою передбачено виключення, а саме неможливість її застосування щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Натомість, у вказаному об`єднаному кримінальному провадженні судом досліджено обставини, що свідчать про скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення стосовно колишньої співмешканки ОСОБА_8 , пов`язаного саме з домашнім насильством.

Крім того, звертає увагу суду на те, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 372 КПК України, з тих підстав, що суд допустив суперечність, зазначивши у мотивувальній частині, при обґрунтуванні підстав для закриття кримінального провадження, відмову потерпілої від обвинувачення, а в резолютивній частині вказав про закриття кримінального провадження з підстав примирення винного з потерпілою. Одночасно з цим, в порушення вказаних вимог закону, суд в оскаржуваній ухвалі не зазначив встановлених судом обставин кримінального правопорушення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000287 від 23.09.2022 р., за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000401 від 16.12.2022 р., за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні потерпіла заявила клопотання про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з примиренням з обвинуваченим.

Врахувавши думки прокурора та обвинуваченого, які не заперечували проти задоволення клопотання потерпілої, та положення п. 7 ч. 1 ст. 284, ст. 477 КПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про достатність підстав для закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 284 КПК установлено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Так, питання щодо можливості закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення стосовно кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, у разі відмови потерпілого від обвинувачення, було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

У постанові від 12.02.2020 р. (справа № 453/225/19) об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновки, згідно з якими злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

У пункті 3 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Одночасно згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Крім того, Законом України від 06 грудня 2017 року № 2227-VІІІ «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» ч. 1 ст. 67 КК доповнено п. 6-1, відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Аналогічна позиція відображена у рішенні Верховного суду, викладеного у постанові від 06.03.2023 р., відповідно якій, поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством», яке вживається в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, охоплює не лише склад злочину, передбачений ст. 126-1 КК, але й інші суспільно небезпечні діяння, які мають ознаки домашнього насильства. Під ознаки домашнього насильства можуть підпадати різні склади злочинів за умови, що відповідний злочин вчиняється в сім`ї чи в межах місця проживання або щодо родичів, або щодо колишнього чи теперішнього подружжя, або щодо іншої особи, яка спільно проживає (проживала) з кривдником однією сім`єю, але не перебуває (не перебувала) у родинних відносинах чи у шлюбі з ним.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах від 25.02.2020 р. у справі № 442/2191/19, від 10.03.2020 р. у справі № 531/270/19, від 19.03.2020 р. у справі № 675/813/19, від 31.03.2021 р. у справі № 155/457/20, обов`язковою умовою визнання судом злочину пов`язаним із домашнім насильством є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 12.01.2023 р. до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання потерпілої ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відмовою від обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000401, ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, а саме в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 . Зі змісту вказаного обвинувального акту вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 , який є колишнім співмешканцем потерпілої ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання останньої, під час розмови з приводу особистих сімейних відносин, будучи обуреним поведінкою своєї колишньої співмешканки, шляхом нанесення ударів спричинив легкі тілесні ушкодження, що також підтверджується записом судового засідання від 12 січня 2023 року.

Із вказаних вище відомостей вбачається, що ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_8 спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, що у свою чергу, згідно із Законом України № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», підтверджує, що вчинене кримінальне правопорушення підпадає під поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством».

Тобто ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, і він мав можливість захищатися від цього обвинувачення.

З урахуванням наведеного, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 не підлягає закриттю відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення у кримінальному провадженні щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Водночас, незважаючи на те, що потерпіла просила закрити кримінальне провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення, зі змісту резолютивної частини оскаржуваної ухвали суду вбачається, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000401 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку з примиренням з потерпілими, у зв`язку з чим, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 1 від 23.12.2005 р., такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. Вчинення триваючого або продовжуваного злочину, двох або більше злочинів невеликої тяжкості, які утворюють сукупність (за винятком реальної), не може бути перепоною для застосування ст. 45 КК.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 23.09.2022 р. до ЄРДР за № 0000287 внесено відомості за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні 22.09.2022 р. кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

16.12.2022 р. до ЄРДР за № 0000401 внесено відомості за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні 13.12.2022 р. кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до положень ст. 33 КК України, якщо особою вчинено два або більше передбачених різними статтями КК України кримінальних правопорушень, за жоден з яких її не було засуджено, вчинене визнається сукупністю злочинів.

Сукупність злочинів може бути ідеальною та реальною. Реальна сукупність має місце, коли особа в різний час кількома різними та відокремленими одне від одного діяннями вчинила два і більше кримінальних правопорушень. Кожне із кримінальних правопорушень, які становлять сукупність, кваліфікується окремо за відповідною статтею (частиною статті) КК України.

На підставі викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок про можливість звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою, оскільки, вирішуючи питання про те, чи має місце у цьому провадженні вчинення кримінального правопорушення вперше, суд першої інстанції не врахував, що останнього обвинувачено у вчиненні в різний час двох окремих кримінальних проступків, що становить реальну сукупність кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Окрім наведеного, апеляційний суд відзначає, що відповідно матеріалам кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000401, ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, про що і зазначено у вступній частині ухвали суду першої інстанції.

Проте, при ретельному дослідженні судового рішення та його аналізі, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про закриття кримінального провадження, фактично, як слідує з мотивувальної та резолютивної частин, розглядаючи кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України закрив кримінальне провадження за ч. 2 ст. 125 КК України, яке не було предметом судового розгляду.

При цьому, мотивувальна частина ухвали не містить ані мотивів, з яких суд виходив при постановленні такої ухвали, ані змісту формулювання обвинувачення інкримінованого ОСОБА_6 , яке дало б змогу зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною кваліфікацією.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що ухвала Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 січня 2023 року постановлена з істотним порушенням вимог п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України та в цілому не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Таким чином, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, такими, що перешкодили ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду, під час якого необхідно врахувати викладене вище, провести судовий розгляд відповідно до вимог КПК України, за наслідком, якого ухвалити законне, обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 січня 2023 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000401, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою, - скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3