УХВАЛА

06 липня 2023 року

м. Київ

справа № 308/3436/16

провадження № 51-4020ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Закарпатського апеляційного суду від 14 червня 2023 року,

встановив:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій він порушує питання про перевірку вказаного судового рішення у касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу засудженим подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень

при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа,

яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений у касаційній скарзі в обґрунтування незаконності вироку апеляційного суду щодо нього посилається, крім іншого, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити вимоги особи,

яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.

Однак позиція засудженого, викладена у касаційній скарзі, з приводу заявлених вимог

є суперечливою, оскільки він, вказуючи у мотивувальній її частині на необхідність призначення нового розгляду в суді першої інстанції після скасування вироку апеляційного суду, що до того ж не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК, у прохальній частині скарги просить про зміну зазначеного судового рішення.

Більш того, засуджений, як видно із прохальної частини скарги, просить змінити оскаржений вирок та призначити йому покарання за вчинення кожного з інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також за ч. 1 ст. 70 КК у виді та розмірі, яке вже зазначеним вироком призначив апеляційний суд, що вказує на нелогічність заявлених вимог. При тому, що у мотивувальній частині скарги, як убачається з її змісту, засуджений наводить доводи щодо відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, тоді як у прохальній частині скарги просить призначити йому покарання за вчинення зазначеного кримінального правопорушення у виді позбавлення волі на строк 4 роки, що свідчить про непослідовність його позиції та допущені суперечності між частинами поданої касаційної скарги.

Також засуджений, вказуючи в мотивувальній частині скарги на допущені апеляційним судом істотні порушення процесуального закону, зокрема ухвалення судового рішення незаконним складом суду, вимоги формулює про зміну цього ж рішення шляхом призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК, що теж свідчить про суперечності в позиції засудженого та перешкоджає суду касаційної інстанції визначитись з предметом перевірки в касаційному порядку.

Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття

касаційного провадження.

Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим

ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу засудженого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків,

що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Закарпатського апеляційного суду від 14 червня 2023 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3