Єдиний унікальний номер судової справи 201/8909/20
Номер провадження 1-кп/201/260/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених - адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах кримінального провадження, відомості про яке 14 березня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Донецької області, м. Єнакієво, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3, 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 14 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 27 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3, 5 ст. 27 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

21 серпня 2023 року прокурором ОСОБА_5 до канцелярії суду подано клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах вказаного кримінального провадження, строком на 60 діб.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, або у вигляді довічного позбавлення волі, а тому продовжують існувати враховані при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_7 може переховуватись від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованого злочину, може незаконно впливати на потерпілого, який ще не допитай в суді, з метою його відмови від надання свідчень або зміни свідчень останнім, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується скерованим до суду обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000033 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а також кримінальним провадженням за обвинуваченням останнього, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке знаходиться на розгляді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

При цьому, прокурор ОСОБА_5 у клопотанні зазначив, що наведені ризики, не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_7 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Просив продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів без визначення розміру застави.

Окрім того, в обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, або у вигляді довічного позбавлення волі, а тому продовжують існувати враховані при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_8 може переховуватись від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованого злочину, може незаконно впливати на потерпілого, який ще не допитай в суді, з метою його відмови від надання свідчень або зміни свідчень останнім, а також може довести злочин, у вчиненні якого обвинувачується до кінця, або вчинити інше кримінальне правопорушення, на що вказує наявність кримінального провадження за обвинуваченням останнього, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке знаходиться на розгляді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

При цьому, прокурор ОСОБА_5 у своєму клопотанні зазначив, що наведені ним ризики, не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_8 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Просив продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подані ним клопотання, просив їх задовольнити та продовжити обвинуваченим строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора, просила продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечував проти продовження його підзахисним запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свою позицію мотивував тим, що більшу частину клопотання прокурора займає формулювання обвинувачення та обґрунтування підозри, однак органом досудового розслідування взагалі не встановлено ані мотив вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, ані їх зв`язок із потерпілим.

Вказав, що на даний час, суд розглядаючи клопотання прокурора, ще може обмежитись загальними фразами, однак ухвалюючи вирок, так вже не зможе. Тим більше, він впевнений у тому, що суд ухвалить рішення про продовження його підзахисним строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилався на те, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод не про захист прокурора, а саме про захист прав осіб, тож, використовувати практику ЄСПЛ проти такої особи не допускається. Зазначив, що судові рішення ЄСПЛ не мають офіційного перекладу, окрім тих, які подані проти України і опубліковані на сайті, проте судді бездумно копіюють та вставляють посилання на такі рішення в свої ухвали.

Стосовно доводів прокурора про неможливість визначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розміру застави захисник ОСОБА_10 зазначив, що якщо розглядати практику кожного із суддів, хто входить до складу колегії суддів по кримінальному провадженню відносно його підзахисних, то він впевнений, що можливо знайти ухвали, де за аналогічними статтями обвинувачення, за якими суд має право не визначати розмір застави, судом визначена застава. А тому, і в цій справі нічого не заважає колегії суддів визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

При цьому, назвати конкретні кримінальні провадження, в яких суддями постановлені такі рішення, не зміг.

Зауважив, що окрім формальних підстав, суд повинен аналізувати як особу, яка притягається до відповідальності, так і обставини інкримінованого їй правопорушення.

На підставі наведеного, захисник ОСОБА_10 вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити його підзахисним ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем їх проживання із застосуванням електронних засобів контролю, а у разі, якщо суд дійде до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, просив застосувати альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечував проти продовження його підзахисному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, подав письмове заперечення на клопотання прокурора, в якому зазначив, що ризики прокурором належним чином не обґрунтовані, доводи, вказані в обвинувальному акті про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення є сумнівними, за своїм характером є припущеннями і по суті базуються на показаннях лише однієї особи - ОСОБА_11 , які слідством перевірені не були, та які останній спростував під час його допиту в суді. Зазначив, що стороною обвинувачення безпідставно були змінені анкетні дані та зовнішність свідків, які були допитані судом. Показання свідків та потерпілого жодним чином не вказують на причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину.

Разом з тим, захисник ОСОБА_9 зауважив на тому, що його підзахисний ОСОБА_7 вже більше 3 роки перебуває під вартою в межах даного кримінального провадження, що є досить тривалим терміном, ще й з огляду на те, що ОСОБА_7 є не молодою людиною, має ряд тяжких хронічних захворювань, потребує відповідного обстеження та належного лікування, яке в умовах ДУ «ДУВП № 4» є неможливим.

Також посилався на те, що його підзахисний має міцні соціальні зв`язки, зокрема, ОСОБА_7 одружений. Також зазначив, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду. З урахуванням наведених ним доводів, вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити його підзахисному ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання з можливістю за письмовим дозволом суду відвідувати лікарню.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав позицію своїх захисників - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Зазначив, що зобов`язується з`являтися за кожною вимогою суду, наміру переховуватися від суду та впливати на будь-кого не має. Також, зазначив, що доказів та підтвердження його вини у вчиненні інкримінованого злочину матеріали кримінального провадження не містять.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника - адвоката ОСОБА_10 , просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки доказів на підтвердження його вини у вчиненні інкримінованого злочину матеріали кримінального провадження не містять, обставини кримінального правопорушення органом досудового розслідування не встановлено і ризики прокурором належним чином не обґрунтовані.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заперечення сторони захисту, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, під час досудового розслідування даного кримінального провадження на підставі ухвал слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2020 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, строк якого в подальшому був неодноразово продовжений ухвалами Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2021 року відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосований під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений строком на 60 днів, до 06 березня 2021 року включно, який в подальшому був неодноразово продовжений.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на вимоги до ч. 4 ст. 199, ч. 2 ст. 177 КПК України, колегія суддів має виходити з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 висунуте обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, зокрема, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто у закінченому замаху на організацію та пособництво ( ОСОБА_8 ) та на пособництво ( ОСОБА_7 ) умисного вбивства, вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, з корисливих мотивів, вчиненого на замовлення за попередньою змовою групою осіб, за обставин, викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

При цьому, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинувачених в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, колегія суддів вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова - conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачені вчинили злочини, що підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання доцільності продовження застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи існування наведених прокурором ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_12 та вчинити інше кримінальне правопорушення, виходячи з наступного.

Так, обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватися від суду.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, колегія суддів зважає на фактичні обставини та характер інкримінованого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, оскільки серед іншого, вчинення цього злочину останнім інкримінується способом небезпечним для життя багатьох осіб тощо.

Також колегія суддів враховує і те, що обвинувачені, як ОСОБА_7 , та і ОСОБА_8 офіційно не працевлаштовані і не мають законного джерела доходу, достатніх відомостей про наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, у тому числі, і з державою, не має.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, колегія суддів виходить з сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, які дають достатні підстави дійти висновку про наявність реального ризику можливих спроб обвинувачених переховуватися від суду, який продовжує існувати дотепер.

Оцінюючи наявність існування ризику можливих спроб обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 впливати на потерпілого ОСОБА_12 , колегія суддів приходить до висновку, що вказаний ризик доведений у достатній мірі, адже, потерпілий, покази якого з огляду на вимоги ч. 1 ст. 23 КПК України, мають бути отримані безпосередньо судом, ще не допитаний. Тим більше, обвинуваченим відомі анкетні дані та місце проживання потерпілого, а тому, зважаючи на спосіб вчинення інкримінованого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину, останні можуть впливати на потерпілого з метою змусити його змінити покази.

Перевіряючи продовження існування передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливих спроб обвинувачених вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів зважає на те, що відносно як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_8 , в провадженні інших судів перебувають кримінальні провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що є тими обставинами, які, пропри презумпцію невинуватості, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть бути особами, схильними до вчинення протиправних дій, що безумовно характеризує їх не з позитивної сторони.

Отже, наведені обставини та дані про осіб обвинувачених в сукупності із суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_12 та вчинити інші кримінальні правопорушення, ступень яких є досить високою.

Таким чином, колегія суддів погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченим п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність існування та продовження цих ризиків доведеним у повній мірі.

Разом із цим, колегія суддів не може погодитися із посиланням прокурора на наявність ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_8 довести злочин, у вчиненні якого останній обвинувачується, до кінця, з тих підстав відсутності достатнього обґрунтування на підтвердження його існування, а тому визнає заявлений ризик недоведеним.

Тим більше, як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_8 фактично обвинувачуються у вчиненні одного і того ж злочину із різницею у ролях, визначених кожному органом досудового розслідування, втім, прокурор ОСОБА_13 у своєму клопотанні посилається на наявність існування цього ризику тільки стосовно ОСОБА_8 без відповідного на те вмотивування.

Оцінюючи твердження захисника ОСОБА_9 про відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, у тому числі, з урахуванням показань свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні повідомив про те, що під час проведення досудового розслідування обмовив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні замаху на вбивство, колегія суддів, як вже неодноразово зазначалося у попередніх судових рішеннях, вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, адже, відповідно до вимог ст. 368 КПК України питання щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину вирішується судом лише після дослідження всіх наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. При цьому, оцінку наданим доказам стосовно їх належності та допустимості суд також має надати в нарадчій кімнаті.

З цих же підстав колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону твердження обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відсутність доказів на підтвердження їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину.

Не є аргументованими й доводи сторони захисту, зокрема захисника ОСОБА_10 про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з огляду на наступне.

У даному випадку клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу на стадії судового розгляду вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_9 про наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, зокрема, наявність на утриманні дітей та офіційне працевлаштування до моменту його затримання, з тих підстав, що такі доводи не підтверджені достатніми доказами, про що неодноразово зазначалося у попередніх судових рішеннях.

Крім того, колегією суддів не приймаються до уваги доводи захисника ОСОБА_9 про незадовільний стан здоров`я його підзахисного, ненадання йому належної медичної допомоги в умовах ДУВП № 4, оскільки такі доводи повністю спростовуються інформацією, яка надійшла з Філії Державна установа «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби» у Дніпропетровській та Донецькій областях медична частина № 4, відповідно до якої обвинуваченому ОСОБА_7 було проведено повне медичне обстеження, надана відповідна медична допомога та він отримують лікування у повному обсязі.

При цьому, актуальних даних про погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 або необхідність проведення лікування, яке неможливо отримати в умовах Філії Державна установа «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби» у Дніпропетровській та Донецькій областях медична частина № 4 захисником не надано, про що неодноразово звертала увагу сторони захисту колегія суддів у своїх попередніх рішеннях.

Твердження захисника ОСОБА_10 про наявність у практиці суддів, що входять до складу колегії суддів, рішень про визначення застави особам за аналогічним обвинуваченням, є безпідставними, недоречними та голослівними, оскільки жодним із суддів, що входять до складу колегії суддів, не ухвалювалися рішення про визначення альтернативного запобіжного заходу - застави, відносно осіб за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України при обранні/продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо посилань захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, слід зазначити, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Окремо, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

З урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого правопорушення, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими злочину, тяжкості покарання, що загрожує останнім, у разі визнання їх винуватими, колегія суддів приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, на переконання колегії суддів, з огляду на обставини інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення та спосіб його вчинення, зокрема, замах на вбивство на замовлення двох або більше осіб за попередньою змовою групою осіб способом небезпечним для життя багатьох осіб, в даному кримінальному наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих по даній справі, тому звільнення з-під варти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством.

Отже, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 24 серпня 2023 року, вважає за доцільне продовжити тримання останніх під вартою строком на 60 днів до 20 жовтня 2023 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави і обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Отже, вирішуючи питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів, зважаючи на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, направленого проти життя осіб та вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, з урахуванням обставин інкримінованого останнім злочину, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за неможливе, у даному випадку, визначати розмір застави обвинуваченим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 199, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 20 жовтня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою, є 20 жовтня 2023 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 20 жовтня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою, є 20 жовтня 2023 року включно.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 11 годині 00 хвилин 25 серпня 2023 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3