ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/156/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/166/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Борщівського районного суду від 04 травня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду клопотання прокурора задоволено - продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на строк 60 днів - тобто до 03 липня 2023 року включно. В задоволенні клопотання сторони захисту щодо обрання запобіжного захисту у виді домашнього арешту відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою не зникли та з плином часу не змінилися, оскільки є підстави вважати, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання винуватим, а тому тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є виправданим заходом, оскільки справжній інтерес суспільства, який полягає у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого на свободу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу Борщівського районного суду від 04 травня 2023 року скасувати. Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на м`який запобіжний захід домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 . Звільнити ОСОБА_7 з-під варти. Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 засоби електронного контролю. Визначити розмір застави.

Свої вимоги мотивує тим, що усі свої доводи про наявність ризиків, передбачених у ст. 177 KПK України, прокурор обґрунтовував виключно твердженнями, які не підтверджені доказами.

Зазначає, що суд безпідставно не задовольнив її клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, так як прокурор належним чином не довів неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник також вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_2 , а близько двох років проживає у помешкані своєї цивільної дружини ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 . За місцем проживання характеризується позитивно, не має порушень спокою чи дисципліни, скарг від сусідів та мешканців громади на нього не поступало. Також, підтримує зв`язки із своїми батьками та сестрою з Миколаїівської області.

Адвокат звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 фактично проживає сім`єю із ОСОБА_9 її донькою та її братом (який є потерпілим у справі). Останній у допиті позитивно характеризує обвинуваченого, і вказує, що він все робить по господарству, не вживає алкогольних напоїв і вони товаришують.

Також вказує на те, що зі сторони керівництва та працівників СІЗО жодних зауважень до ОСОБА_7 немає. Однак, через тривале знаходження в СІЗО у нього погіршився стан здоров`я, і потребує медикаментів та знеболювальних препаратів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого та його захисника які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги і вважає ухвалу законною та обґрунтованою та просить залишити її без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

На розгляді Борщівського районного суду перебуває кримінальне провадження №0000146 від 26 вересня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за таких обставин: 26.09.2022 року, близько 16.00 год., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували за місцем проживання в АДРЕСА_1 . В цей час у ОСОБА_11 виник злочинний намір спрямований па умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Надалі, біля 16.00 год. 26 вересня 2022 року реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , перебуваючи в приміщенні літньої кухні за місцем свого спільного проживання на території господарства в АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, цілеспрямовано і рішуче, усвідомлюючи спільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті, знаючи про те, що здоров`я та життя будь - якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, проте нехтуючи цим, утримуючи в руках сокиру, яку взяв в господарстві за місцем проживання, наніс ОСОБА_10 нею декілька ударів в область голови, спричинивши тілесні ушкодження, а саме: відкриту черепно-мозкову травму у виді переломів кісток склепіння та основи черепа (втиснений зовнішньої та внутрішньої пластинок луски лобової справа, лінійний верхньої та внутрішньої стінок правої орбіти), а також кісток лицевого черепа справа (передньої і зовнішньої стінок верхньощелепної пазухи однойменної кістки), з крововиливами в порожнини фронтальної (лобової) і верхньощелепної пазух однойменних кісток, що належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння - п.п. 2.1.2, 2.1.3 (б) "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, 1995), травма голови супроводжувалась забиттям речовини головного мозку (за клінічною класифікацією - легкого ступеня).

Після заподіяних потерпілому ОСОБА_10 вищевказаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_12 покинув місце події та направився у невідомому напрямку.

За вказаних обставин ОСОБА_12 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, тобто вбивстві ОСОБА_10 , але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як потерпілого вчасно було госпіталізовано та надано медичну допомогу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 було застосовано під час досудового розслідування цього кримінального провадження і в подальшому під час судового розгляду його дію було продовжено, востаннє до 07.05.2023 року.

Однак, до спливу вказаного строку судове провадження завершити не вдалося і ухвалою від 04 травня 2023 року суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 до 03 липня 2023 року.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відсутні обставини, які би вказували на зменшення чи відсутність на даний час ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені при застосуванні відносно ОСОБА_11 цього запобіжного заходу.

При цьому, як видно зі змісту ухвали суду, було враховано, що ОСОБА_12 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин, він може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, впливати на потерпілого, свідків, а також вчинити інші злочини, так як ОСОБА_12 офіційних джерел доходу не має, проживає з членами родини співмешканки, яка фактично перебуває на заробітках за межами держави, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем тимчасового проживання.

Наведені обставини в сукупності підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про те, що сукупність наявних ризиків, які є підставою для застосування запобіжних заходів, продовжують існувати і не зменшились, а тому на даний час відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 фактично проживає у своєї цивільної дружини ОСОБА_9 із її донькою та її братом, а останній позитивно характеризує обвинуваченого, судом першої інстанції були правильно оцінені, як такі, що не є підставами для зміни запобіжного заходу на домашній арешт за місцем проживання ОСОБА_9 , оскільки там також проживає і потерпілий від замаху на умисне вбивство.

Доводи сторони захисту про погіршення стану здоров`я обвинуваченого через тривале знаходження у СІЗО та потребою у лікуванні, а також позитивної характеристики ОСОБА_11 по місцю проживання не підтверджені жодними доказами.

Таким чином, з урахуванням викладеного та інших встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд прийшов до правильного висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою.

Порушень вимог КПК України, які могли би стати підставою для скасування ухвали суду, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.404,419,422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Борщівського районного суду від 04 травня 2023 року про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді