справа № 619/1846/23
провадження № 1-кп/619/121/23
УХВАЛА

іменем України

26 квітня 2023 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду Дергачі кримінальне провадження з обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , неодноразово судимому,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ:

До Дергачівського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за за № 0000453 від 16.02.2023.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 20.04.2023 було призначено підготовче судове засідання на 13 годин 00 хвилин 26 квітня 2023 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про призначення справи до судового розгляду та продовження терміну запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 щодо призначення справи до судового розгляду заперечували, посилаючись на наявність необґрунтованої підозри та порушень вимог ст.291 КПК України та просили повернути обвинувальний акт прокурору для усунення наявних порушень. Одночасно заперечували проти заявленого клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою , вважаючи його не обґрунтованим, та за не доведеністю ризиків які існують таким,що не підлягає задоволенню.

Заслухавши клопотання прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п.п.1-11 ч.1 ст.178 КПК України, суд доходить до наступного висновку.

Під час підготовчого судового засідання не було встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України.

Підстав для здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні не встановлено.

Клопотань учасників судового провадження щодо здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту, витребування певних речей чи документів не надійшло.

Згідно ст.338 КПК України,з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Тому твердження обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 щодо наявності необґрунтованої підозри та порушень вимог ст.291 КПК України є безпідставними, а тому їх клопотання в частині повернення обвинувального акту прокурору задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У п.36 рішення «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.05.2010 року Європейський Суд з прав людини нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява №33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 умисного злочину, свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.

Судом розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.

Суд вважає, що наявні обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки є достатньо підстав вважати, що обвинувачений з огляду на його моральні якості може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Згідно ч.3 ст.331 КПК України,незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

З урахуванням ризиків передбачених ст.177 КПК України, а також вимог ч.3 ст.331 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати продовженим.

З урахуванням вищезазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

У вчиненні інших дій, необхідних для підготовки до судового розгляду, потреби немає.

Конституційний Суд України у рішенні №4-р/2019від 13.06.2019 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 194, 197, 199, 314, 315, 316,331 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити кримінальну справу щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України,до судового розгляду на 11 годин 00 хвилин 05 травня 2023 року у залі судових засідань №1 приміщення Дергачівського районного суду Харківської області.

Розгляд справи провести у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Викликати в судове засідання осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Вважати продовженим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 24 червня 2023 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід та про повернення обвинувального акту прокурору - відмовити.

Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 28 квітня 2023 року.

Суддя ОСОБА_1