Справа № 481/476/22
Номер провадження 1-кп/473/68/2023
УХВАЛА

Іменем України

"27" липня 2023 р. м.Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судових засідань ОСОБА_4 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

адвокат обвинуваченого на окрему процесуальну дію ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000101 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До закінчення строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою прокурором подано клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України (переховування від суду), який не зменшився з огляду на тяжкість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення. До клопотання долучено розписку про отримання обвинуваченим його копії та підтвердження того, що його адвокату ОСОБА_8 теж була надіслана копія клопотання

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та вказала, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризику переховування від суду, який є діючим, оскільки попередня ухвала суду була залишена без змін судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений та його захисник просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого.

Так адвокат вказав, що ще не допитано самого обвинуваченого, а отже не доведено всі складові злочину, який передбачений ч.1 ст.115 КК України. Також адвокат просив врахувати діючі норми про презумпцію невинуватості особи, а також те, що до клопотання прокурором не долучено доказів, на яких воно ґрунтується, а також не надано доказів того, що виправдовують застосування до ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу. Також адвокат просив врахувати дані про вік та стан здоров`я обвинуваченого, який має хронічні захворювання, що підтверджується довідкою, що наявна в матеріалах справи. Звернув увагу на той факт, що сама ж прокурор в клопотанні посилається на практику ЄСПЛ про те, що лише сама тяжкість покарання не може бути достатньою підставою для тримання особи під вартою.

Обвинувачений просив врахувати дані про стан його здоров`я та потребу в лікуванні, яке він в СІЗО не отримує.

При вирішенні клопотання щодо запобіжного заходу, який слід застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд враховує, що відповідно до ст.199 КПК України:

«1. Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

3. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

4. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

5. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою».

При вирішенні питання про запобіжний захід попередніми ухвалами суду в цьому ж провадженні про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором було доведено існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

На момент вирішення чергового клопотання прокурора судом встановлено, що заявлений ризик не зменшився та продовжує існувати з огляду на тяжкість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення.

Суд не враховує позицію захисника про відсутність доказів існування ризику переховування від суду, оскільки, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Також суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Виходячи з сукупного аналізу обставин справи та даних про особу обвинуваченого, більш м`які заходи, на думку суду, не забезпечать належної поведінки обвинуваченого та не зможуть запобігти ризику переховування від суду.

Так ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи із застосуванням вогнепальної зброї. За матеріалами провадження обвинувачений відразу після події залишив її місце та згодом був затриманий.

Наразі у справі відсутні дані про міцність соціальних зв`язків у обвинуваченого та наявність таких факторів, які б дозволили суду дійти до переконання про можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Завершити розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не можливо з причин, що від суду не залежать (оскільки не допитано обвинуваченого, не вирішено його клопотання про дослідження доказів та проведено судові дебати).

Сам факт наявності у обвинуваченого постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, хронічних хвороб не може бути підставою для зміни йому запобіжного заходу, як про це ставить питання адвокат, оскільки це жодним чином не спростовує того, що ризик, що став підставою для застосування запобіжного заходу, не зменшився та продовжує існувати.

Незгода сторони захисту із кваліфікацією дій обвинуваченого не свідчить про необґрунтованість підозри на даному етапі судового розгляду, оскільки в п.48 рішення «Чеботарь проти Молдови» від 13.11.07 р. Європейський Суд з прав людини зазначив, що: «для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5, поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В даній справі судовий розгляд провадження ще триває та питання про кваліфікацію дій обвинуваченого можу бути вирішено лише при винесенні остаточного рішення у справі на підставі вимог ст..374 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого, який унеможливлює його перебування під вартою, суд не має врахувати, так як відповідно до п.2 гл.2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 р. № 1769/5 - надання ув`язненим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст.ст. 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 р. № 239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 р. №1348/5/572.

Відповідно до п.3 гл.2 розділу X зазначеного Наказу у слідчому ізоляторі здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Надання медичної допомоги особам, взятим під варту, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 р. №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах слідчого ізолятору (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво слідчого ізолятору забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини слідчого ізолятору закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини слідчого ізолятору закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Отже, лікування обвинуваченого у разі наявності у нього захворювань можливе в умовах слідчого ізолятора та не може слугувати підставою неможливості продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.199, 331, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, а саме до 27 вересня 2023 року включно в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу на більш м`який, а саме на домашній арешт, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_3