ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2240/23 Справа № 204/3992/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року у кримінальному провадженні 0000032 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве Донецької області, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 258-5, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,

прокурора ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21 липня 2023 року включно.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, продовжити вчинення інкримінованих злочинів або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.3 ст.27 ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.258-5, ч.1 ст.366, ч.3 ст.209 КК України, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, характеру кожного обвинувачення та обставин інкримінованих злочинів, їх підвищеної суспільної небезпеки, особи обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляціях:

- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування свої вимог вказує, що ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленої з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Посилається на відсутність будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі, через те, що ОСОБА_8 перебуває під вартою в іншому кримінальному провадженні, у зв`язку з чим відсутні підстави для обрання відносно нього запобіжного заходу.

Вказує, що ОСОБА_8 є особою раніше не судимою, має міцні соціальні зв`язки, постійного місця проживання, утримання неповнолітніх дітей, позитивні характеристики за місцем роботи, отримання подяк та нагород, а також те, що обвинувачений є власником корпоративних прав та нерухомого майна, є автором книги, що виключає ризик його переховування від органів досудового розслідування та суду.

Зазначає, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено належним чином необхідність та доцільність тримання ОСОБА_8 під вартою, а судом першої інстанції всупереч вимогам КПК України та усталеної практики ЄСПЛ не досліджено доводи та докази сторони захисту, а також не було розглянуто ні можливості застосування альтернативного заходу, ні наведені інші підстави тримання під вартою в порівнянні з раніше постановленими ухвалами про продовження запобіжного заходу у цій справі.

- захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обравши запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що ухвала підлягає скасуванню, а обвинуваченому необхідно обрати інший запобіжний захід.

Вважає, що ризики, яким прокурор обґрунтовує клопотання, відсутні.

Посилається на невмотивований висновок суду першої інстанції щодо не визначення розміру застави, оскільки кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується ОСОБА_8 , виходячи зі змісту обвинувального акту, були скоєні до введення в дію воєнного стану. З моменту першого взагалі минуло 6 років, проте у оскарженій ухвалі не зазначено, що тримання під вартою обирається без визначення розміру застави або з визначенням його розміру.

Зазначає, що стороною обвинувачення не надано переконливих доводів та доказів щодо неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого на даний час та доведення підстав обрання відносно нього виняткового запобіжного заходу.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 з 04.03.2022 року по теперішній час перебуває під вартою, стосовно нього в іншому кримінальному провадженні обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим у даному провадженні в задоволенні клопотання прокурору необхідно відмовити та обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

- захисник ОСОБА_6 , з урахуванням доповнень, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, негайно звільнивши ОСОБА_8 з-під варти.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує на незаконне затримання ОСОБА_8 , порушення його права на захист у зв`язку з цим через позбавлення його права мати захисника з моменту затримання, незаконний обшук з викраденням обвинуваченого майже 4 млн грн.., незаконне поновлення кримінального провадження через 3,4 роки після його закриття, закінченням строків досудового розслідування та не набуття ОСОБА_8 процесуального статусу підозрюваного та обвинуваченого.

Зазначає, що ОСОБА_8 в цьому кримінальному провадженні 2 місяці незаконно тримали під вартою, що встановлено ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30.03.2023 року. Разом з цим, також ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.05.2023 року доводиться факт тривалого незаконного тримання обвинуваченого під вартою та упередженість в діях прокурора.

Вважає, що склад суду з розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 є незаконним через упередженість головуючого судді та прокурора.

Вислухавши захисників та обвинуваченого, які кожен окремо та разом просили задовольнити подані апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора судом першої інстанції дотримані, а доводи захисників, викладені в апеляційних скаргах є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість його застосування та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність його застосування без визначенням обвинуваченому розміру застави.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та можливість продовження вчинення обвинуваченим інкримінованих злочинів або вчинити інше.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що існують вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 258-5, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України, тобто у державній зраді, нанесенні шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, наданні представнику іноземної держави (РФ) допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, у фінансуванні тероризму, наданні активів терористичній організації «ДНР» з метою їх використання для будь-яких цілей вказаної терористичної організації, вчинені за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, в організації сприяння діяльності терористичної організації «ДНР», у службовому підробленні офіційних документів, у легалізації (відмиванні) майна, одержаного злочинним шляхом в особливо великому розмірі, які відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Крім того, ризик можливих спроб обвинуваченого продовжити вчинення інкримінованих злочинів або ж вчинити інше кримінальне правопорушення є також ймовірним з огляду на суть пред`явленого обвинувачення. Наразі свідки у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції ще не допитані, а докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризик переховування від суду є обґрунтованим.

Вищенаведене спростовує доводи сторони захисту про відсутність у цьому кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим такі доводи є недостатньо обґрунтованими.

Крім того, за приписами ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказують захисники в апеляційній скарзі, не забезпечать належний розгляд провадження, належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , буде суперечити інтересам суспільства, а тому застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Посилання захисника ОСОБА_5 на характеристику ОСОБА_8 , який є особою раніше не судимою, має міцні соціальні зв`язки, постійне місця проживання, здійснює утримання неповнолітніх дітей, позитивні характеристики за місцем роботи, отримання подяк та нагород, а також те, що обвинувачений є власником корпоративних прав та нерухомого майна, є автором книги, хоча і мають місце, проте вказані обставини не є чинниками, які зможуть мінімізувати чи спростувати встановлені судом першої інстанції ризики. Крім того, ці обставини існували й на момент вчинення кримінальних правопорушень, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

Ствердження сторони захисту про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого в іншому кримінальному провадженні є неспроможними, оскільки кримінальний процесуальний закон не містить обмежень та заборон щодо застосування відносно особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах декількох кримінальних проваджень.

З аналізу положень ст. ст. 131-132, 176-178, 183-184, 193-194 КПК України слідує, що суд розглядає питання доцільності застосування певного запобіжного заходу у тому кримінальному провадженні, в межах якого подане відповідне клопотання сторони обвинувачення, з метою досягнення дієвості цього провадження. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які суд має оцінити також в межах відповідного кримінального провадження, що знаходиться на його розгляді.

Посилання на невмотивований висновок суду першої інстанції щодо не визначення розміру застави також не є слушним з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Отже, враховуючи обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого обґрунтовано не визначив йому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про недоведеність вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 , незаконного первісного обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, наявності процесуальних порушень під час затримання підозрюваного ОСОБА_8 , проведення обшуку, закінчення строків досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, порушення територіальної юрисдикції розгляду кримінального провадження в період досудового розслідування, то такі ствердження не підлягають розгляду, оскільки вищезазначені рішення слідчого в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 303 КПК України можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. З огляду на зміст його апеляційної скарги підстав вважати, що стороною захисту використане право на їх оскарження не вбачається, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції перевіряється на предмет правильності обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Інші доводи захисників не є слушними, оскільки зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.

Підстав для висновку про незаконність складу суду з розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 матеріали провадження не містять, а такі доводи захисника зводяться до незгоди з постановленою ухвалою суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційні скарги захисників обвинуваченого слід залишити без задоволення.

В той же час, тривалість перебування обвинуваченого під вартою за доводами захисників хоча і має місце, проте колегія суддів враховує складність даного кримінального провадження, кількість епізодів злочинної діяльності, наслідки цих злочинів, об`єм матеріалів, які має дослідити суд, проте ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, разом з цим, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід дотримуватись розумних строків розгляду цього провадження та вжити заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

1ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року у кримінальному провадженні 0000032 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 258-5, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4