Вирок

Іменем України

31.05.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000329 від 07.09.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, з вищою економічною освітою, розлученого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , т.м. НОМЕР_1 , НОМЕР_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

06.09.2022 року близько 17.30 год. військовослужбовцями військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, а саме: старшим солдатом ОСОБА_5 , старшим солдатом ОСОБА_6 , солдатом ОСОБА_7 , спільно із працівниками поліції Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області майором поліції ОСОБА_8 та капітаном поліції ОСОБА_9 під час охорони громадського порядку та публічної безпеки на території Франківського району м. Львова по вул. Янева, 10 у м. Львові було виявлено підозрілу особу чоловічої статі віком близько 30 років, ростом близько 175 см., одягнену у сіру футболку, сірі штани та чорні кросівки.

Підійшовши до вищевказаного чоловіка, працівники Національної гвардії України та поліцейські представилися, після чого, встановивши його анкетні дані та з`ясувавши, що даним громадянином є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у АДРЕСА_1 , в подальшому провели поверхневу перевірку, за результатами якої ОСОБА_4 самостійно вийняв із внутрішньої кишені штанів один зіп-пакет із можливо наркотичною речовиною, яку він знайшов, тим самим придбав (знайшов шляхом привласнення знайденого), по АДРЕСА_3 для власного використання.

Після цього вищевказаними військовослужбовцями Національної гвардії України було викликано СОГ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, якою по прибуттю, в присутності понятих, було вилучено добровільно наданий ОСОБА_4 зіп-пакет із речовиною невідомого походження.

Згідно з висновком експерта надана на дослідження речовина у двох полімерних пакетиках містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1- ілпентан-1-он). Загальна кількість PVP, вилученого у ОСОБА_4 , становить 0,2161 грама.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» РVP (1-феніл-2-піролідин-1-ілпентан-1-он) відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» встановлено, що вага РVР (1-феніл-2-піролідин-1-ілпентан-1-он) для притягнення особи до кримінальної відповідальності повинна становити понад 0,15 грамів. Таким чином, скоєні ОСОБА_4 дії є кримінально караними, оскільки загальна маса вилученого в останнього PVP становить 0,2161 грами, що є більшим за 0,15 грама.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення кримінального проступку. Вказав, що восени 2022 року він, маючи поганий настрій, ішов до свого дядька, який проживає у м. Львові. По дорозі на землі виявив поліетиленовий пакет, який підняв та зрозумів, що в ньому міститься наркотична або психотропна речовина. Раніше, хоч і давно, він мав досвід вживання наркотичних речовин, тому вирішив даний пакет залишити у себе для особистого вживання наявної в ньому речовини. В подальшому продовжив рух в напрямку податкової інспекції та був зупинений на вул. Яневій військовослужбовцями Національної гвардії України, які, представившись, запитали його, чи не має він при собі заборонених речовин. Спочатку він злякався і не зізнавався правоохоронцям про наявний в нього пакет, однак, в подальшому передумав та добровільно видав наявну в нього психотропну речовину. Про вчинене шкодує, розуміє, що зробив неправильно, у скоєному кається, просить суворо не карати. При цьому, зазначив, що готовий відшкодувати усі процесуальні витрати та добросовісно виконувати призначене йому судом покарання.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючи даних на його особу, а також документів, що стосуються речових доказів та процесуальних витрат у справі для вирішення питання їхньої подальшої долі та відшкодування відповідно.

Отже, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 незаконного придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненного ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, яке посягає на встановлений з метою захисту здоров`я населення порядок обігу психотропних речовин, мету вчинення суспільно небезпечних дій, зокрема бажання придбати та зберігати психотропну речовину для власного вживання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнає щире каяття обвинуваченого, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, є інвалідом третьої групи загального захворювання, нейтрально характеризується за місцем проживання, офіційно не працює, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, а також загрози, яку таке правопорушення несе для суспільства, враховуючи, що воно стосується сфери незаконного обігу психотропних речовин, обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі. Водночас дані про особу обвинуваченого, наявність на утриманні в останнього двох малолітніх дітей, в сукупності із встановленою пом`якшуючою відповідальність обставиною щирим каяттям, дають підстави суду визначити таке покарання на рівні мінімальної межі для даного виду покарання, визначеної у санкції ч.1 ст.309 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У даному випадку, на переконання суду, до ОСОБА_4 можуть бути застосовані положення ст.75 КК України, оскільки встановлені в ході судового розгляду обставини, зокрема, усвідомлення обвинуваченим своєї провини, щире каяття останнього, готовність відповідати за скоєне, відсутність судимостей, стійкий намір обвинуваченого відшкодувати процесуальні витрати у справі, наявність у ОСОБА_4 двох малолітніх дітей (12 і 5 років), інвалідності третьої групи, думка прокурора про доцільність застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Разом з тим, на ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, визначені ст.76 КК України, які відповідатимуть завданням контролю за поведінкою засудженого з метою встановлення факту його виправлення.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання немає.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

У справі наявні процесуальні витрати на проведення експертизи. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України проводилась судова експертиза наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів. Згідно наявної довідки про вартість виконаної експертизи витрати на залучення експертів з оформленням висновку №СЕ-19/109-22/9556-НЗПРАП становлять 755 грн. 12 коп. З урахуванням положень ст.124 КПК України зазначені витрати на проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374, 394 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів в сумі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 коп.

Речовий доказ у справі речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-ілпентан-1-он) масою 0,2161 грама, яка поміщена у полімерний спец пакет Експертної служби МВС з номером на захисній стрічці «5632013» та передана на зберігання у камеру зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області згідно квитанції №0002719 з реєстрацією під порядковим №542, знищити.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1