Справа № 166/1091/22 Провадження №11-кп/802/349/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 09 лютого 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Видраниця Ратнівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, засудженого 28 квітня 2021 року Ратнівським районний судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання із випробуванням протягом дворічного іспитового строку,

засуджено за ч.4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутого покарання за вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 28.04.2021 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Зараховано у строк відбування покарання строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 04 листопада 2022 року по 08 лютого 2023 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 09 лютого 2023 року.

Запобіжний захід на час вступу вироку в законну силу залишено попередній утримання під вартою.

Вироком вирішені питання про речові докази та процесуальні витрати за проведення експертиз.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він будучи засудженим за вчинення умисного корисливого злочину проти власності вироком Ратнівського районного суду від 28.04.2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, а навпаки, діючи з корисливих мотивів, керуючись метою отримання незаконних прибутків, використовуючи раніше набутий злочинний досвід, не бажаючи чесно працювати і займатись суспільно-корисною працею, свідомо джерелом свого існування та отримання доходів обрав злочинний шлях та маючи значний досвід щодо вчинення корисливих злочинів, повторно вчинив крадіжку.

Зокрема, на початку вересня 2022 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану (Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 573/2022 від 12.08.2022), усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, володіючи інформацією про місцезнаходження земельної ділянки, яка розташована в урочищі «Берове», що знаходиться на території с. Видраниця Ковельського району Волинської області, якою користується ОСОБА_9 на підставі договору оренди землі від 10.03.2022, укладеного з власником земельної ділянки ОСОБА_10 , де за попередньо наявною у ОСОБА_7 інформацією посіяна кукурудза, обрав вказану земельну ділянку місцем злочинного посягання, визначив час та спосіб вчинення крадіжки.

У подальшому ОСОБА_7 , діючи повторно та умисно, шляхом вільного доступу, користуючись тим, що за ним ніхто не спостерігає, приїхав власним велосипедом на земельну ділянку, де росла кукурудза сорту «ДН-Хортиця», таємно нарвав дев`ять мішків кукурудзи в качанах, загальною вагою 230,35 кг, вивіз її на велосипеді з вказаної земельної ділянки, тим самим розпорядився викраденим майном, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 845 гривень 38 копійок.

Крім цього, всередині вересня 2022 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану (Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 573/2022 від 12.08.2022), усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно та умисно, шляхом вільного доступу, користуючись тим, що за ним ніхто не спостерігає, приїхав власним велосипедом на ту ж саму земельну ділянку в урочищі «Берове» у с.Видраниця Ковельського району Волинської області, орендовану ОСОБА_9 у ОСОБА_10 , де росла кукурудза сорту «ДН-Хортиця», таємно нарвав дев`ять мішків кукурудзи в качанах, загальною вагою 231, 55 кг, вивіз її на велосипеді з земельної ділянки, тим самим розпорядився викраденим майном, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 849 гривень 79 копійок.

Крім цього, на початку жовтня 2022 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану (Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 573/2022 від 12.08.2022), усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно та умисно, шляхом вільного доступу, користуючись тим, що за ним ніхто не спостерігає, приїхав власним велосипедом на ту ж саму земельну ділянку в урочищі «Берове» у с.Видраниця Ковельського району Волинської області, орендовану ОСОБА_9 у ОСОБА_10 , де росла кукурудза сорту «ДН-Хортиця», таємно нарвав дванадцять мішків кукурудзи в качанах, загальною вагою 293,6 кілограма, вивіз її на велосипеді з земельної ділянки, тим самим розпорядився викраденим майном, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1077 гривень 51 копійку.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , вважають, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки на їх думку, мало місце продовжуване кримінальне правопорушення, так як воно складалось з двох і більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром, а призначене покарання в даному випадку є надто суворим. Звертають увагу суду на те, що обвинуваченому у вину ставилося три епізоди, під час яких він нібито викрав на початку та всередині вересня 2022 року по 9 мішків кукурудзи і на початку жовтня 2022 року викрав ще 12 мішків кукурудзи, що на думку сторони захисту не відповідає дійсності. Зазначають, що відстань від поля, де росла кукурудза до будинковолодіння ОСОБА_11 та будинку обвинуваченого становить не менше 1 км. в одну сторону. Дорога між полями є грунтовою і має значну ямковість. Їхати на велосипеді по ній не можливо в нічний час, велосипед приходилось вести в руках йдучи поруч. На полі обвинувачений складав качани кукурудзи в мішки і після їх наповнення ложив на велосипед. За ніч робив одну поїздку по кукурудзу і в силу свого віку, фізично таку кількість не міг викрасти за ніч, возив не більше трьох мішків одночасно: один на багажнику і два на рамі між сідлом та кермом. Крадіжку скоював протягом місяця, по неї їздив багато разів і неодноразово підряд день за днем. Думку про три епізоди обвинуваченому нав`язали працівники поліції. Водночас зазначають, що обвинувачений давав визнавальні покази під час допиту в якості підозрюваного та в ході слідчого експерименту. Розповів і показав на місцевості, як вчиняв крадіжку кукурудзи з земельної ділянки, яку орендував ОСОБА_9 та місця зберігання викраденої кукурудзи. Під час огляду місця події особисто зняв кукурудзу з горища свого будинку і передав її працівникам поліції, тобто на думку сторони захисту активно сприяв розслідуванню кримінального правопорушення. У вчиненні крадіжки, обвинувачений щиро кається. З огляду на вищевикладене просять оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання змінити, призначивши обвинуваченому за ч.4 ст. 185 КК України мінімальну міру покарання.

В апеляційний суд потерпілий ОСОБА_9 не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи у відповідності до положень КПК України й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин його неявки від нього не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали з підстав викладених у ній, думку прокурора, яка вважає скаргу безпідставною, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Відповідно дост.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Фактичні обставини вчинення крадіжок (три епізоди) стороною захисту в апеляційній скарзі не оспорується.

Водночас, сторона захисту вважає, що дії ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК кваліфіковано невірно.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Твердження сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, про те, що обвинуваченим вчинено продовжуване кримінальне правопорушення, яке складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки питання повторності не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_7 , так як злочин (три епізоди) вчинений останнім під час дії воєнного стану. А тому, навіть з урахуванням цього дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч.4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На думку колегії суддів, вищенаведених вимог закону судом першої інстанції враховано не було.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, який вчинив умисний злочин проти власності в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, а також те, що три епізоди крадіжки були вчиненні в період введення в Україні воєнного стану, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, а тому обґрунтовано призначив покарання, яке слід відбувати реально.

Разом з тим, колегія суддів вважає розмір призначеного обвинуваченому покарання таким, що не відповідає тяжкості злочину та даним про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Таким чином, на думку колегії суддів, судом першої інстанції не в повному обсязі встановлено обставини, які впливають на покарання, та не надано їм належну оцінку.

Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК України за цей злочин.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції належним чином не врахував незначний розмір вартості викраденого майна, що становить в загальній сумі по трьох епізодах 2772 грн. 68 коп. яке в подальшому було повернуто потерпілому ОСОБА_9 .

Поряд із цим, судом першої інстанції не надав належної оцінки і тому, що обвинувачений вчинив злочин, внаслідок збігу тяжких матеріальних обставин, так як останній не працює, є особою похилого віку, батьки померли, що обвинувачений зазначив в апеляційному суді, а також те, що ОСОБА_7 здійснював крадіжки тільки заради того, аби прогодувати велику рогату худобу, яку він тримав, так як купити корм в нього не було змоги, через відсутність коштів.

Також апеляційний суд враховує ту обставину, що внаслідок вчинення злочину (три епізоди) тяжких наслідків не настало.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст. 66 КК України колегія суддів визнає обставинами, які пом`якшують покарання те, що майно, яке було предметом злочинного посягання, було вилучено та повернуто потерпілому (усунення заподіяної шкоди), а також те, що злочин вчинений внаслідок збігу тяжких матеріальних обставин.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину з урахуванням особи винного дають підстави для призначення обвинуваченому покарання пов`язаного з позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, що буде справедливим та відповідатиме його меті.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання належним чином не оцінив всі обставини, що на нього впливають, а тому погоджується з доводами сторони захисту та приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, є занадто суворим, а тому підлягає пом`якшенню.

Водночас, враховуючи те, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 28.04.2021 року та новий злочин вчинено ним в період іспитового строку, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України, застосувавши принцип часткового приєнання до покарання за новим вироком невідбутого покарання за попереднім.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Виходячи з того, що колегією суддів визнано призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню, а вирок суду зміні з наведених вище мотивів.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 09 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутого покарання за вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 28 квітня 2021 року, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді