Провадження № 1-кс/344/6023/23
У Х В А Л А

29 cерпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу на бездіяльність слідчого, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,-

В С ТА Н О В И В:

в скарзі вказано, що 28.07.2023 року адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , надіслала до ТУ ДБР у м.Львові заяву про вчинення кримінального правопорушення із додатками. Відповідно до відстеження поштових відправлень дану заяву отримано ТУ ДБР 01.08.2023 року. 18.08.2023 року електронною поштою ТУ ДБР у місті Львові повідомило мені результати розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення. Керівником П`ятого слідчого відділу ТУ ДБР у м.Львові було зазначено, що на підставі поданої заяви відомості до ЄРДР внесено не було. На його думку, у заяві вказано на можливі незаконні дії працівників поліції, однак не наведено достатніх відомостей про обставини, які б свідчили про конкретні факти вчинення вказаними особами кримінальних правопорушень, передбачених КК України. Відповідно до змісту поданої заяви 18.06.2023 року у місті Івано-Франківську під час адміністративного провадження, а саме складення протоколу за ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_4 , інспектором взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 було вчинено кримінального правопорушення, передбачене ст.365 КК України. Так, поліцейський під час здійснення вказаного адміністративного провадження: затримав транспортний засіб за відсутності визначених для цього законом підстав; не маючи достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану запропонував йому пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я; безпідставно провів особистий огляд ОСОБА_4 та його речей, без присутності понятих, та без фіксації факту проведення такого огляду у протоколі; доставив ОСОБА_4 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, без попереднього оформлення відповідного направлення; не роз`яснив та не забезпечив права ОСОБА_4 на правову допомогу. У поданій мною заяві чітко вказано де, ким, за яких обставин, які конкретно дії було вчинено і чому ці ознаки підпадають під ознаки певного кримінального правопорушення. Ці дані зафіксовано матеріалами відповідної справи про адміністративне правопорушення, а про реальність події злочину свідчать також долучені відеозаписи. Отже, такі відомості повинні були бути внесені до ЄРДР. Натомість подану заяву про вчинення кримінального правопорушення було скеровано Івано-Франківському ДВБ НП України для перевірки на предмет наявності ознак складу злочину. Лист від 09.08.2023 року за підписом начальника П`ятого СВ ТУ ДБР України, яким заявника було повідомлено про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР на підставі поданої заяви про вчинення кримінального правопорушення, отримано через електронну пошту лише 18.08.2023 року.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, просила судове засідання проводити без її та скаржника участі.

Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, клопотань щодо реалізації прав суду не подано.

Відповідно до п. 10 ст. 290 КПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду клопотання.

18.06.2023 року складена постанова про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, порушення вимоги п.2.9А ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.190 КУпАП.

В матеріалах скарги міститься фото-копія адміністративної справи за ч.1 ст.13 КУпАП стосовно ОСОБА_4 .

25.07.2023 року адвокат ОСОБА_3 подала заяву-повідомлення про кримінальне правопорушення, передбачене ст.365 КК України.

Керівником П`ятого слідчого відділу( з дислокацією у м.Івано-Франківську) В. Дем`яновським надано відповідь адвокату ОСОБА_3 , в якій зазначено, що у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення адвокат вказує на можливі незаконні дії працівників поліції, у заяві не наведено достатніх відомостей про обставини, які б свідчили про конкретні факти вчинення вказаними особами кримінальних правопорушень, передбачених КК України. На адресу Івано-Франківського управління ДВБ НП України скеровано заяву ОСОБА_3 для розгляду та перевірки в межах компетенції відомостей щодо можливих неправомірних дій працівників поліції, а також з інших питань.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Однак, в п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Павлюлінець проти України» (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Отже право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно відповідним компетентним державним органом.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Баглай проти України» (Baglay v. Ukraine), № 22431/02, п. 31, рішення від 8 листопада 2005 року, та «Стоянова та Недельку проти Румунії» (Stoianova and Nedelcu v. Romania), № 77517/01 та № 77722/01, п. 20) право на кримінально-правове переслідування належить саме органу державної влади, який наділений компетенцією щодо проведення кримінально переслідування чи його припинення.

В свою чергу відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Georgel and Georgeta Stoicescu проти Румунії» (скарга № 9718/03), якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції» (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

Таким чином у органу досудового розслідування є правові підстави для самостійного прийняття рішення щодо внесення повідомлення в ЄРДР чи відмову в цьому.

Скаржником зазначено, що заяву про вчинення кримінального правопорушення було скеровано Івано-Франківському ДВБ НП України для перевірки на предмет наявності ознак складу злочину, однак в матеріалах не міститься відповіді Івано-Франківського управління ДВБ НП України чи міститься в діях працівників поліції ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 КК України.

А також не міститься рішення суду за результатами розгляду адміністративної справи стосовно ОСОБА_4 .

В п. 3 ст. 26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Також відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I Суд повторює, що саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

Отже вирішення питання щодо порушення прав скаржника належить до компетенції суду.

Таким чином не внесення органом досудового розслідування в ЄРДР відомостей, які за змістом не складають повідомлення про злочин не спростована скаржником. Кримінально-правове переслідування особи задля забезпечення реалізації принципу невідворотності покарання за вчинення злочину не забезпечується за бажанням будь-яких осіб, а здійснюється у порядку, що визначений законом.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Таким чином обов`язок доказування обставин, що складають предмет судового розгляду законом покладено на відповідну заінтересовану сторону.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Гарантії незалежності слідчого, що вказані в ст. 36 КПК України в тому числі забезпечуються і диспозицією ст. 343 КК України, в якій передбачено неправомірність впливу у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу, з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків, добитися прийняття незаконного рішення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В заяві про вчинення злочину повинно бути однозначно вказано на фактичні обставини, які відповідають будь-якій із диспозицій особливої частини КК України, а не про припущення таких дій, сумніви у їх здійсненні.

Таким чином суду не надано доказів на обґрунтування обставин за скаргою.

В частині визнання незаконною бездіяльність П`ятого СВ ТУ ДБР України, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_3 (вх. №21825зкп-23/л від 01.08.2023 року), відповідно до вимог статті 214 КПК України, скарга задоволенню не підлягає, оскільки прийняття такого рішення, за результатами розгляду слідчим суддею скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, відповідно до вимог ст.307 КПК України не передбачено.

Що стосується викладеної у скарзі вимоги про зобов`язання П`ятого СВ ТУ ДБР України внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_3 (вх. №21825зкп-23/л від 01.08.2023 року), то в цій частині скарга задоволенню не підлягає, оскільки саме слідчий є уповноваженим суб`єктом прийняття рішення за результатами розгляду клопотань, передбачених ст. 220 КПК України.

Згідно ч.1 ст.36, ч.5 ст.40 КПК України прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні скарги відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1