ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 613/1321/16-к Номер провадження 11-кп/814/518/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисників обвинувачених потерпілого представника потерпілогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000842за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_11 та прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 03 грудня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, працюючий на посаді старшого оперуповноваженого Богодухівського ВП ГУ НП в Харківській області, несудимий,

визнаний невинуватим та виправданий за ч.2 ст.365 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне провадження вчинено обвинуваченими.

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, працюючий на посаді оперуповноваженого Богодухівського ВП ГУ НП в Харківської області, несудимий,

визнаний невинуватим та виправданий за ч.2 ст.365 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне провадження вчинено обвинуваченими.

Як зазначено у вироку суду, органом досудового розслідування ОСОБА_9 під час перебування на посаді старшого оперуповноваженого Богодухівського відділення поліції Валківського ВП ГУ НП в Харківській області та тимчасового виконання обов`язків начальника сектору цього відділення, а ОСОБА_10 під час перебування на посаді старшого оперуповноваженого цього ж відділення поліції, будучи працівниками правоохоронного органу, наділеними службовими повноваженнями, обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_9 умисно та протиправно, з метою штучного покращення показників в роботі та помилкового розуміння інтересів служби, виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, порушуючи встановлений порядок затримання і доставлення осіб, у зв`язку з надходженням до Богодухівського відділення поліції заяви ОСОБА_13 про вчинення крадіжки її майна, але до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та отримання доручення слідчого, 18 березня 2016 року близько 16 год. прибув разом з ОСОБА_10 на АДРЕСА_3 .

Діючи за попередньою змовою, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 змусили ОСОБА_11 сісти до службового автомобіля «ВАЗ-21213», д.н.з. НОМЕР_1 , з метою незаконної доставки потерпілого до приміщення Богодухівського відділення поліції за адресою: вул. Міліцейська, 9, м. Богодухів Харківської області та отримання від нього визнання у крадіжці чужого майна.

В подальшому, цього ж дня близько 17 год., з метою отримання від ОСОБА_11 визнавальних показань, виходячи за межі наданих службових повноважень, обвинувачені завели ОСОБА_11 проти волі останнього у службовий кабінет №20, розташований на третьому поверсі адміністративної будівлі Богодухівського відділення поліції, і утримували там протиправно потерпілого до 23 год. 18 березня 2016 року, фактично позбавивши його волі без законних на те підстав і без складання протоколу затримання.

При цьому застосовували психологічне і фізичне насильство, заподіявши ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, руках, а також тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого перелому човноподібної кістки правої кисті зі зміщенням.

Крім того, внаслідок умисних протиправних дій обвинувачених настали суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення гарантованих статтями 28, 29, 33 Конституції України прав ОСОБА_11 на повагу до його гідності, на свободу та особисту недоторканність, свободу пересування, а також завдано істотної шкоди державним інтересам у виді підриву авторитету і престижу органів державної влади в особі органів Національної поліції та порушено встановлений ст.19 Конституції України правовий порядок.

Виправдовуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд зазначив про недоведеність вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

При цьому суд поставив під сумнів показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є батьками потерпілого, а тому, на думку суду, є зацікавленими особами.

Також місцевий суд зазначив, що показаннями свідка ОСОБА_16 підтверджується лише факт звернення потерпілого до лікарні зі скаргою на тілесні ушкодження.

Крім того, суд визнав недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 06 травня 2016 року з участю потерпілого ОСОБА_11 , оскільки під час його проведення він користувався нотатками, а ОСОБА_12 , який також приймав участь у слідчій дії, на той час не був представником потерпілого.

У зв`язку з цим суд визнав також недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи №2785-ая/15 від 07 червня 2016 року, оскільки він ґрунтується на даних, отриманих від недопустимого доказу.

Також суд зазначив, що в обвинувальному акті не конкретизовано обвинувачення, а саме не встановлений спосіб, в який потерпілий отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді закритого перелому човноподібної кістки правої руки.

Крім того, суд послався на те, що отримані пояснення ОСОБА_11 про обставини крадіжки жодним чином не покращили показники у роботі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і ухвалити новий вирок, яким засудити кожного з обвинувачених на 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки та на підставі ст.54 КК України позбавити ОСОБА_10 спеціального звання старшого лейтенанта поліції, а ОСОБА_9 - спеціального звання капітана поліції.

При цьому прокурор вважає, що винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджується дослідженими судом доказами і стверджує про однобічність судового розгляду.

Не погоджується з висновком суду про визнання недопустимими доказами протоколу слідчого експерименту від 06 травня 2016 року, а також висновку судово-медичної експертизи №228 від 24 червня 2016 року, оскільки приписи ст.240 КПК України не містять заборони будь-кому з учасників слідчого експерименту користуватись нотатками.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

При цьому не погоджується з висновком суду про недопустимість як доказів протоколу слідчого експерименту та висновку експерта №2785-ая/15.

Звертає увагу, що факт вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дій, спрямованих на примус ОСОБА_11 сісти до службового автомобіля, а також факт його незаконної доставки до приміщення Богодухівського відділення поліції підтверджується даними щодо часу внесення відповідних відомостей до ЄРДР за №0000224.

Разом з тим зазначає, що питання законності затримання ОСОБА_11 судом першої інстанції взагалі досліджено не було.

Вважає, що 18 березня 2016 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не мали права користуватись повноваженнями слідчого та вчиняти відповідні дії щодо ОСОБА_11 .

В запереченнях на апеляційні скарги потерпілого та прокурора захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прохають залишити їх без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - без змін.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування потерпілого та його представника, які вважали за необхідне призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, пояснення обвинувачених та їх захисників про законність та обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що передбачено п.2, п.3 ч.1 ст.409 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.

Суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не лише із того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання.

Відповідно до приписів ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначене свідчить, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлені, зокрема, порядком оцінки доказів і визначення відповідно до ст. 94 КПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Наведені приписи закону при ухваленні вироку місцевим судом не дотримано.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд дійшов до висновку, що докази, надані стороною обвинувачення, є недостатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину.

Також суд визнав недопустимими деякі докази.

Такі висновки суду не містять належного обґрунтування та аналізу сукупності доказів спростованого обвинувачення і є передчасними.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого містять вагомі та належним чином аргументовані доводи щодо неправильної, на їх думку, оцінки місцевим судом певних доказів.

Так, суд не навів переконливих мотивів, які б давали підстави сумніватися у правдивості показань потерпілого та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які є стабільними, логічними, послідовними, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими, наданими прокурором доказами.

Адже сам потерпілий у подробицях розповідав про обставини, за яких він був доставлений до відділу поліції та отримав там тілесні ушкодження. Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснювали, що після повідомлення сина про намір працівників поліції забрати його до відділу за вчинення крадіжки майна, прибули до будинку його однокласника ОСОБА_17 по АДРЕСА_3 , де побачили, в тому числі, ОСОБА_9 , а також підтвердили факт застосування працівниками поліції фізичної сили до ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , після чого потерпілий також сів до автомобіля працівників поліції.

Крім того, свідки підтвердили наявність у потерпілого тілесних ушкоджень після його повернення додому опівночі, а вранці ОСОБА_11 звернувся за правовою допомогою до адвоката та був оглянутий медичною сестрою Богодухівської лікарні ОСОБА_16 .

В свою чергу ОСОБА_16 підтвердила наявність у потерпілого видимих тілесних ушкоджень на обличчі та пояснила, що ОСОБА_11 також скаржився на біль в руці і розповів, що тілесні ушкодження отримав від працівників поліції.

При цьому суд не дав оцінки таким показанням потерпілого та свідків з урахуванням висновку судово-медичної експертизи №1932-ая/16 від 06 квітня 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_11 виявлено закритий перелом човноподібної кістки правої кисті зі зміщенням, синці на голові, руках, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів та могли бути отримані у той термін, на який посилається потерпілий.

Крім того, суд визнав недопустимим доказом протокол слідчого експерименту з участю потерпілого від 06 травня 2016 року, проте в обґрунтування не навів передбачених законом підстав.

Згідно з даними п ротоколу проведення цієї слідчої дії, ОСОБА_11 на місці показував про обставини його доставки працівниками поліції до Богодухівського відділення поліції, подальшого перебування там, а також нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченими.

Як видно з матеріалів провадження, слідчий експеримент з потерпілим проведений у відповідності до вимог ст.240 КПК України, з участю понятих, спеціаліста та статиста.

За результатами слідчої дії складено протокол, в якому докладно викладені умови і результати слідчого експерименту, а також додано ілюстративну таблицю.

Використання потерпілим нотаток під час проведення вказаної слідчої дії не свідчить про недопустимість складеного за її результатами протоколу, оскільки кримінальний процесуальний закон не містить такої заборони.

Участь у проведенні слідчого експерименту ОСОБА_12 в якості спеціаліста, який проводив фотозйомку та з яким ОСОБА_11 в подальшому уклав угоду про надання правової допомоги, також не є таким порушення вимог кримінального процесуального Закону, що має наслідком визнання доказу недопустимим.

У зв`язку з наведеним, твердження суду першої інстанції про визнання недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи №2785-ая/15 від 07 червня 2016 року є передчасним.

Крім того, поза увагою суду залишилося питання оцінки законності затримання ОСОБА_11 та доставлення його до Богодухівського відділення поліції, про що слушно наголошує в апеляційній скарзі потерпілий.

Таким чином, суд, всупереч приписам ст.94 КПК України, не оцінив належним чином кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За таких обставин вирок суду підлягає скасуванню, як такий, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження з призначенням нового судового розгляду.

Під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно провести процедуру провадження з дотриманням вимог закону, перевірити доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого, надати належну оцінку усім доказам в їх сукупності, дослідити обставини, що мають значення для вирішення питання допустимості доказів та у разі, якщо під час нового розгляду в суді першої інстанції винуватість особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення буде доведено в установленому законом порядку, вирішити питання щодо передбаченої кримінальним законом відповідальності.

Отже, апеляційна скарга потерпілого підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу прокурора необхідно частково задовольнити.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 412, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Скасувати вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 03 грудня 2020 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і призначити новий розгляд кримінального провадження №0000842в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суд набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4