Справа № 305/1337/21
Провадження № 1-кп/307/270/21
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

09 серпня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України.

В судовому засідання прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з тих підстав, що строк тримання під вартою закінчується, а ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Захисник ОСОБА_5 подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_4 з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт в період з 22-ї до 6-ї години, без застосування електронного засобу контролю. Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_4 заперечила обвинувачення в умисному вбивстві свого чоловіка - потерпілого ОСОБА_7 , і показала, що останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, затіяв з нею сварку, під час якої наносив їй кулаком тілесні ушкодження в область голови та душив її, стискуючи руками гортань. Захищаючись від цих неправомірних, агресивних дій потерпілого ОСОБА_7 вона стала вириватись, дряпати його по шиї і обличчю. Внаслідок цих неправомірних дій потерпілого ОСОБА_7 , які суттєво ускладнили її можливість дихати та спричинили їй біль, вона стала втрачати і в значній мірі втратила свідомість, яка повністю повернулась до неї в момент її падіння на підлогу між диваном і столом, куди потерпілий ОСОБА_7 її штовхнув. З причини часткової втрати свідомості, страху і жаху, який її охопив, вона не пам`ятає всі події її побиття потерпілим ОСОБА_7 , а лише фрагментарно. Правдивість вище наведених показань ОСОБА_4 про нанесення їй потерпілим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень і вчинення ним замаху на життя шляхом її душення, підтверджується дослідженими доказами. Висновками комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №365, проведеної експертами Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» від 20.04.2023роу, встановлено, що в момент інкримінованих дій ОСОБА_4 перебувала в стані сильного фізіологічного афекту, як психологічної підстави стану сильного душевного хвилювання, який обмежив її можливості усвідомлювати значення своїх дій та передбачати наслідки. Фізіологічний афект у ОСОБА_4 виник, як емоційна реакція-відповідь на дії потерпілого ОСОБА_7 душив, бив по голові та обличчі. В цей період у ОСОБА_4 склалось суб`єктивність даної ситуації та настання суб`єктивної раптовості афективного вибуху перша фаза. В подальшому ОСОБА_4 не може відновити свої дії, однак не заперечує їх і не спростовує. Друга фаза - фаза афективного вибуху у ОСОБА_4 характеризувалась двома ознаками: це - домінування переживань фрагментарність сприйняття, а також порушення діяльності, зниженням контролю над власною емоційно-вольовою сферою та руховими стереотипами. Третя фаза - після афективний період, який характеризується психічною та фізіологічною астенією. ОСОБА_4 була спустошеною та емоційно виснаженою, дуже тряслись руки, не могла набрати номер на телефоні, заходила до сусідів, прийшла до повного усвідомлення у відділі поліції. Стан легкого алкогольного сп`яніння не виключає стану фізіологічного афекту ОСОБА_4 , а лише певною мірою підсилило суб`єктивне сприйняття нею ситуації в частині загрози для її власного життя. Обвинувачена ОСОБА_4 не намагається шляхом дачі неправдивих показань, або будь-який інший спосіб уникнути відповідальності, а навпаки, саме наданням суду правдивих показань сприяє встановленню істини. В матеріалах кримінального провадження немає і під час його судового розгляду не здобуто доказів, або інших даних, які би підтвердили намір ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів, спеціалістів чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Вважає, що в діях обвинуваченої ОСОБА_4 є ознаки нетяжкого злочину, передбаченого ст.116 КК України, наявність яких вагомо підтверджується доказами. Санкція ст.116 КК України передбачає покарання до п`яти років обмеження або позбавлення волі, а також можливість застосування судом при визначенні покарання статті 75 КК України. Під час перебування в СІЗО ОСОБА_4 хворіла на COVID та інші захворювання. За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується виключно позитивно, має міцні соціальні зв`язки, позитивну репутацію серед знайомих, немає судимостей, не повідомлено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, немає ризиків продовження чи повторення нею протиправної поведінки, зокрема ризику летальності, що його створює обвинувачена, у тому числі з її доступом до зброї. Викладені доводи свідчать, що ОСОБА_4 може бути обраний запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі і в подальшому перебування її під вартою.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_4 підтримали клопотання захисника ОСОБА_5 та просили відмовити в клопотанні прокурора щодо продовження строків тримання під вартою.

Заслухавши думку інших учасників провадження суд приходить до наступного висновку.

За змістом ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про доцільність продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканості (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Крім цього відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Суд вважає, що конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров`я.

Також суд враховує і вимоги ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у справі «Слоев проти України»), а саме, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що вона, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який КК України передбачено покарання у вигляді від 7 до 15 років позбавлення волі.

Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, що спричинило загибель людини, свідчать про її підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання вказують на обґрунтованість застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою останній.

Оскільки на даний час судовий розгляд в даному кримінальному провадженні триває, в судовому засіданні ще не досліджені всі докази, інші ризики, які враховувалися при обранні ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування та судового розгляду запобіжного заходу на даний час не відпали і продовжують існувати, суд вважає що підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні, а тому щодо обвинуваченої ОСОБА_4 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а взадоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 196, 331, 369 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу в виді тримання під вартою, - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 України, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід в виді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком до 60 днів, тобто до 24 години 07 жовтня 2023 року.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 , - відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду на протязі п"яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 10 серпня 2023 року.

Головуючий: ОСОБА_1