УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2149/23

12 липня 2023 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Костопіль, клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000019 від 17.04.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України,

за участю сторін кримінального провадження - прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Костопільського районного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000019 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 чт. 407, ч. 4 ст. 408 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримав подане клопотання прокурора ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , в якому просить продовжити застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів без права внесення застави.

В обгрунтування клопотання прокурор зазначив, що у разі незастосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує ймовірність настання ризиків передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, наявність ризику передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, прокурор обгрунтовує тим, що, зокрема, санкцією ч. 4 ст. 408 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, що свідчить про те, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, прокурор обгрунтовує тим, що більшість свідків є військовослужбовцями, знайомими обвинуваченого, і останній шляхом умовлянь, залякувань чи іншим способом, може вплинути на свідків з метою зміни ними показів. Наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а саме був засуджений вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 11.08.2022 року за ч. 5 ст. 407 КК україни до 5 років позбавлення волі і на підставі ст. 75, 76 України звільненний від відбування покарання з випробуванням строком на три роки, на шлях виправлення не став та повторно вчинив рецидив злочину.

Таким чином, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , а тому просить суд задоволити його клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 залишив вирішення питання щодо продовження йому запобіжного заходу на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання прокурора.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, щодо зазначеного вище клопотання, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Встановлено, що 17 травня 2023 року ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 15 липня 2023 року без визначення розміру застави.

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Судом встановлено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 15 липня 2023 року.

Не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого, беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких згідно до ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів та за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 5 до 12 років та визначені ст.177 КПК України ризики, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, на цей час не відпали і вони в повній мірі обґрунтовують подальше тримання ОСОБА_4 під вартою, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Так, прокурором доведено, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватися від суду підтверджується тим, що будучи на волі ОСОБА_4 може переховуватись задля уникнення від відповідальності так як санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає безальтернативну міру покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, а санкція ч. 4 ст. 408 КК України, також, передбачає безальтернативну міру покарання - позбавлення волі строком від 5 до 12 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Зокрема, у справі «Ілійко проти Болгарії», Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризик незаконного впливу на свідків обгрунтований тим, що ОСОБА_4 особисто знайомий з свідками у вказаному кримінальному провадженні, оскільки вони також є військовослужбовцями та які ще не були допитані в судовому провадженні, а тому останній, шляхом погроз, умовлянь, чи іншим чином може впливати на них з метою їх відмови від давання показань або дачі необ`єктивних чи вигідних для нього показань під час розгляду справи в суді.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, підтверджується тим, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а саме засуджений вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 11.08.2022 року за ч. 5 ст. 407 КК україни до 5 років позбавлення волі і на підставі ст. 75, 76 України звільненний від відбування покарання з випробуванням строком на три роки, що свідчить про схильність ОСОБА_4 продовжити кримінальне правопорушення або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, а також те, що він, зокрема, обвинувачуються в скоєнні особливо тяжкого злочину, доцільно вирішувати питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діяння, що інкримінується обвинуваченому, та запобіганню можливості перешкоджати інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від суду, а тому, суд приходить до висновку про відсутність на цей час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Перелічені вище обставини обумовлюють висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Також, відповідно ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, суд не вбачає підстав для визначання розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 21, 31, 35, 75, 80-82, 197, 314, 315 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Павлово, Свалявського району Закарпатської області, громадянину України, українцю, із професійно-технічною освітою, неодруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовцю за призовом під час мобілізації Збройних Сил України, раніше судимому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09 вересня 2023 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

СуддяОСОБА_1