Справа № 214/19/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження №0001583, внесене до ЄРДР 30 листопада 2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, працюючого в АТ «КЗРК» підземним електрослюсарем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Водій ОСОБА_6 29 листопада 2022 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, у темний час доби, при вимкненому штучному освітленні, керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Auris», р/н НОМЕР_1 , рухався по сухому асфальтному покриттю проїзної частини дороги на вул. Володимира Великого з боку вул. Бикова в напрямку вул. Волгоградської в Саксаганському районі м. Кривого Рогу та наближався до пішохідного переходу, регульованого світлофором, який на той момент не працював, позначеного дорожньою розміткою 1.14.3 «Зебра» ПДР України, яка позначає нерегульований та регульований пішохідний перехід, коли попереду його автомобіля на проїзну частину дороги вул. Володимира Великого в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, на вищевказаний пішохідний перехід вийшов пішохід ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину вказаної дороги справа наліво по напрямку руху автомобіля «Toyota Auris».

У ході подальшого руху водійОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода на проїзній частині та зменшити швидкість керованого ним автомобіля або зупинитись, щоб дати йому дорогу, маючи можливість уникнути настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків у будь-якому вигляді, діючи з кримінальною протиправною недбалістю, не врахував дорожньої обстановки та проявив неуважність,чим порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 б), 18.1 ПДР України, згідно з якими:

-«1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.»;

-«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

-«18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Унаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання події, водій ОСОБА_6 допустив наїзд керованого ним автомобіля марки «Toyota Auris», р/н НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_8 , який був травмований та отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла: садно лобової області, синець правої гомілки, закрита тупа травма груді переломи 3-9 ребер праворуч, розрив легені, правобічний гемо- пневмоторакс, лівобічний пневмоторакс, пневмомедіастинум, підшкірна емфізема тулубу, шиї, верхніх кінцівок, закритий уламковий перелом правої лопатки, закритий перелом правої лонної і сідничої кісток, порушення цілісності тазового кільця, травматичний шок, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1770 від 23.12.2022 року за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (п.2.1.3. «й» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6).

Отже, між порушенням водієм ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. п. 2.3. (б), 18.1 ПДР України та настанням наслідків - заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , - є прямий причинний зв`язок.

Своїми діями ОСОБА_6 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Обвинувачений в судовому засіданні повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушеннята підтвердив усі обставини його вчинення, що викладені в обвинувальному акті, показав суду, що в той день він, керуючи належним йому автомобілем марки «Toyota Auris», їхав на роботу, швидкість не перевищував, уже було темно, однак проїзна частина не освітлювалась та не працювали світлофори, оскільки у місті була вимкнута електрична енергія у зв`язку з так званим «блекаутом», і мабуть ці обставини так чи інакше вплинули на те, що на перехресті він здійснив наїзд на потерпілого, який переходив проїзну частину по пішохідному переходу та якого він не помітив, він щиро кається у вчиненому, просить суд не карати його суворо, не позбавляти його волі та не позбавляти права керування транспортним засобом, оскільки автомобіль, на якому він скоїв дорожньо-транспортну пригоду, вкрай необхідний йому як для власних потреб - своєчасно добиратись до роботи - так і для транспортування його батьків похилого віку, яким тяжко самостійно пересуватись, так як його матір віком 75 років має ряд важких хронічних захворювань, а його батько є інвалідом 2-ї групи, у нього відсутня одна нижня кінцівка, тому вони періодично повинні відвідувати лікарню, а також для транспортування його дружини, яка працює лікарем-інфекціоністом у 4-й міській дитячій лікарні та яка не має свого транспортного засобу, щоб у разі викликів, які періодично виникають, терміново добиратись до роботи та до інших лікарень м. Кривого Рогу, а також просив суд узяти до уваги, що він повністю відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду потерпілому, і той не має до нього жодних претензій, що підтверджується відповідними розписками від останнього, що він дуже жалкує з приводу вчиненого, зробив для себе належні висновки та не вчинить такого в подальшому, а також попросив вибачення у потерпілого.

Окрім показань обвинуваченого, судом досліджені письмові документи, які позитивно характеризують його особу за місцем його проживання, підтверджують відсутність у нього судимості та відповідні медичні довідки, які свідчать про те, що обвинувачений під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, на час вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння не перебував, а також розписки потерпілого, згідно яких останній отримав від обвинуваченого повне відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, ніяких претензій до нього не має та з цивільним позовом до нього звертатись не буде (т. 1 а. с. 31, 32, 43, т. 2 а. с. 56-62).

Суд, ураховуючи думки учасників судового провадження, повне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому у обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин та впевнився у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавленим права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, а тому у відповідності до положень ст. 349 КПК України вважає достатнім дослідження наступних доказів: показань обвинуваченого, а також письмових документів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином, однак вчиненим з необережності, обставини його вчинення, а саме складні дорожні умови під час вчинення кримінального правопорушення, особисте ставлення обвинуваченого до вчиненого, його щире каяття та відшкодування ним завданої матеріальної та моральної шкоди потерпілому у повному обсязі, особу обвинуваченого, який одружений, працює в АТ «КЗРК» підземним електрослюсарем, на час вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння не перебував, за місцем свого проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, ставлення самого потерпілого до обвинуваченого, який жодних претензій до останнього не має, просить суд про мінімальне покарання для обвинуваченого без позбавлення його права керування транспортними засобами, його представник також просить суд про мінімальне покарання для обвинуваченого без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, визнаються щире каяття останнього, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне повне відшкодування завданої шкоди потерпілому.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, у судовому засіданні не встановлено.

Тому суд, ураховуючи всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, тяжкість його наслідків, його суспільну небезпеку, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих вину обставин, уважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень - у виді позбавлення волі в межах санкції статті Особливої частини КК України, але із застосуванням ч. 1 ст. 75 КК України, позаяк приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, а також уважає за можливе не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за ч. 2 ст. 286 КК України судам необхідно обговорити питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Указане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 року у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

Тому суд, зважаючи поряд з іншими обставинами справи, також і на обставини, повідомлені обвинуваченим, які стосуються необхідності керування автомобілем та які з боку сторони обвинувачення не оспорювались, прийшов до висновку про недоцільність позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, що дозволить останньому забезпечити нормальні умови проживання як його родини, так і надасть можливість надавати необхідну допомогу його престарілим батькам.

На підставі ст. 126 КПК України суд стягує з обвинуваченого процесуальні витрати, а долю речових доказів вирішує у відповідності до п. 9 ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого у кримінальному провадженні не обирався.

Арешт, накладений 12 грудня 2022 року ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на автомобіль марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, 2008 року випуску, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 29.04.2021 року, виданого ТСЦ 1249, є ОСОБА_6 , скасовано ухвалою цього суду від 24.01.2023 року.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 (один) рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Стягнути з ОСОБА_6 у дохід держави 755,12 грн.у відшкодування витрат, понесених на проведення експертизи.

Після набрання вироком законної сили, речовий доказ - автомобіль марки «Toyota Auris», реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, 2008 року випуску, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 29.04.2021 року, виданого ТСЦ 1249, є ОСОБА_6 , і який знаходиться у нього на зберіганні, - повернути законному володільцю, дозволивши йому розпоряджатись цим автомобілем.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .