Номер провадження № 1-кп/756/505/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі суду присяжних:

головуючого в судді присяжних ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 15 Оболонського районного суду міста Києва клопотання захисника ОСОБА_9 у судовому провадженні щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , у вчинені злочинів, передбачених п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, про визнання доказів очевидно недопустимими,

УСТАНОВИВ:

1. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1.1. У провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває наведене кримінальне провадження.

У судовому засідання захисником ОСОБА_9 заявлено клопотання про визнання доказу очевидно недопустимим. Зокрема, сторона захисту просить визнати недопустимим копію висновку від 10.02.2020 № 10-2343.

2. Позиції сторін кримінального провадження.

2.1. В обґрунтування клопотання, захисник ОСОБА_9 посилається на те, що прокурором долучено до матеріалів судового провадження копію висновку від 10.02.2020 за № 10-2343, який здобуто в іншому кримінальному провадженні. Однак, кримінальне провадженні наразі вже закрито, більше того Київський апеляційний суд залишив без змін ухвалу першої інстанції.

2.2. Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання захисника та просив задовольнити.

2.3 Прокурор заперечував щодо визнання доказів явно недопустимими, оскільки щодо належних та допустимих доказів суд повинен вирішувати в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.

3. Установлені судом обставин із посиланням на докази, мотивів з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

3.1. Згідно із ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

3.2. Суд звертає увагу, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, а отже визнання очевидної недопустимості доказів на даній стадії судового провадження, без дослідження їх в повному обсязі і в взаємозв`язку з іншими доказами, є передчасним.

3.3. Суд бере до уваги, що докази, а саме копія висновку від 10.02.2020 за № 10-2343, який просить визнати недопустимим захисник, може бути визнаний недопустимим судом під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду справи по суті, шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими, що надані учасниками кримінального провадження. При цьому, ознаки очевидності недопустимості певного доказу є оціночним поняттям, а вирішення цього питання відноситься винятково до дискреційних повноважень суду.

Отже, оскільки судом не було встановлено очевидної недопустимості доказів, відсутні і підстави для задоволення клопотання про визнання їх недопустимими,

Керуючись статтями 7, 84, 87, 89, 94, 350, 369-372, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 у судовому провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, про визнання доказів очевидно недопустимими - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення, яке буде прийнято за наслідками розгляду судового провадження по суті.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Присяжні ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5