УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/2741/22

Провадження №: 1-кс/755/2376/23

"10" серпня 2023 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 у рамках судової справи № 755/2741/22 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037 від 10.03.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, установив :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 , звернувся з заявою, у порядку ч. 1, 2 ст. 80 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 , як головуючої у судовому провадженні відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 10 березня 2022 року за №0000037, яка вмотивована дійсністю обставин визначених п. 4 ч. 1 ст. 77 вказаного Кодексу.

Наявність обставин визначених п. 4 ч. 1 ст. 77 КПК мотивується порушенням прав обвинуваченої з боку судді в цілях, котрі не витікають з положень КПК та ухваленням у справі судових рішень організаційного характеру щодо процесуальних питань, які за наслідком розгляду (результату) не витікають з фактичних обставин самого провадження та подій, які відбувалися в ньому.

ПРОЦЕДУРА

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу.

В цій ситуації, згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви про відвід визначено суддю ОСОБА_1 та судом призначено з цього питання відповідне судове засідання про яке поінформовано осіб указаних в ст. 81 наведеного Кодексу.

В ході розгляду заяви обвинувачена ОСОБА_5 підтримала її та просила задовольнити, оскільки, за її переконанням, суддя має упереджене ставлення до провадження та до неї особисто.

Прокурор відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_6 у письмовому зверненні від 10 серпня 2023 року вказав, що заяву просить розглядати у його відсутність та відхилити заяву, позаяк відвід є необґрунтованим та безпідставним.

Суддя у відношення якого розглядається питання відводу бажання надавати певні пояснення, не виразив.

Отже, вивчивши заяву заявника про відвід та з урахуванням доводів сторін, надходжу наступних висновків.

КРИМІНАЛЬНО ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 75. Обставини, що виключають участь […] судді […] в кримінальному провадженні

1. […] суддя […] не може брати участь у кримінальному провадженні : […] 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Стаття 80. Заява про відвід

4. […] Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

5. Відвід повинен бути вмотивованим.

МОТИВИ СУДУ

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно, відвід як окремий правовий інститут, регламентований КПК, є засобом усунення чи самоусунення слідчого судді, судді, присяжного або окремих учасників кримінального провадження від участі в досудовому розслідуванні та судовому провадженні за наявності передбачених обставин, що викликають сумнів у їх об`єктивності та неупередженості (див. постанову Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 373/2562/15-к).

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. При цьому, безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Стаття 6 Конвенції вимагає, щоб суд у межах своїх повноважень був неупередженим.

Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає змісту нормативної конструкції «неупередженість (безсторонність) судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці ЄСПЛ.

За усталеною практикою ЄСПЛ, обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції слід встановлювати згідно з: а) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що наявність упередженості суду (суддів) повинна визначатися окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; б) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можна поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості заявник повинен довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних складових неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про особисте переконання та поведінку конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Як указано в Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та соціальної ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Практика ЄСПЛ свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) потрібно визначити окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікаллеф проти Мальти»).

У рішенні ЄСПЛ від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Проаналізувавши наведені в поданій заяві про відвід судді доводи, Суд дійшов висновку, що зазначена заява не містить посилань на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями унеможливлюють участь судді ОСОБА_4 у розгляді цієї справи відповідно до статті 75 КПК України.

З доводів та обставин цієї справи не простежується жодної залежності чи взаємозв`язку, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість чи необ`єктивність судді ОСОБА_4 .

Обставин, які б свідчили про упередженість судді ОСОБА_4 стосовно обвинуваченої, її зацікавленість у певному рішенні в цій справі чи про необ`єктивне ставлення до сторін у справі, заявник не навів, а суд не встановив.

Доводи на обґрунтування заяви про відвід судді щодо дій судді не враховують того, що дії суду (судді), вчинені при виконанні своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду й вирішення в судових засіданнях в особливій, установленій законом процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є процесуальними. Оскарження в будь-який спосіб процесуальних актів, дій (бездіяльності) судів і суддів при розгляді конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається (див. постанову ВП ВС від 03 квітня 2018 року у справі № 820/5586/16).

Отже, із предмета та меж судового розгляду провадження, у якому заявлено відвід, не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість судді щодо учасників провадження або обставин цієї справи, чи його необ`єктивність при її розгляді.

Не встановлено і інших підстав, передбачених ст. 75 КПК, які б унеможливлювали розгляд справи вказаним суддею та викликали необхідність його відводу, як і інформації, яка б указувала на те, що суддя не є безстороннім, адже особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного, як наслідок певні гіпотетичні побоювання що суддя є небезстороннім не можна вважати об`єктивно обґрунтованими.

При цьому, сама ж по собі незгода з діями судді у провадженні, чи постановленими ним процесуальними рішеннями не є підставою його відводу.

Ба більше, у справі № 826/14033/17 в ухвалі від 03 липня 2019 року ВС сформував позицію проте, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу. Схожа позиція висловлена й Радою суддів України у рішенні від 07 вересня 2017 року № 46, в пункті 2 якого зазначено, що наявність судового рішення, яке ухвалене судом в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних, чи інших питань у тій самій справі не породжує у діяльності судді конфлікту інтересів.

У ході цього розгляду, також не установлено з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в неупередженості.

Як наслідок, суддя проаналізувавши матеріали судового провадження, у порядку ст. 94 КПК України, не убачає передумов для відводу судді з підстав наведених у заяві заявника, у порядку ст. 75 указаного Кодексу.

З цих підстав та керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81, 369-372, 376 КПК України суд постановив:

відмовити у задоволені заяви ОСОБА_3 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 у рамках судової справи № 755/2741/22 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037 від 10.03.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 11.08.2023 о 09:30 год.

С у д д я ОСОБА_1