Номер провадження: 11-сс/813/1327/23
Справа № 522/4306/23 1-кс/522/4576/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2023 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000550 від 17 липня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.186 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 14 вересня 2023 року включно. В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава - 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 268 400 гривень та, у разі внесення застави, на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді підозрюваний ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі, або зменшити визначений розмір застави.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 обґрунтував тим, що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується, на утриманні у нього знаходиться малолітня донька.

Прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси в судове засідання апеляційного суду не з`явився, надіслав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без його участі та відмовити в її задоволенні.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

З огляду на положення ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 без участі прокурора.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та підозрюваного, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він 17 липня 2023 року приблизно о 14 год. 30 хв., під час дії на території України воєнного стану, перебував біля магазину мобільних аксесуарів та смартфонів «MOBILE.COM» ФОП « ОСОБА_10 » за адресою: АДРЕСА_1 , де помітив відсутність у приміщенні вказаного магазину продавця, раніше не знайому йому ОСОБА_11 , після чого у нього виник умисел, спрямований на заволодіння майном ФОП « ОСОБА_10 » з метою особистого незаконного збагачення.

ОСОБА_7 шляхом примусового провертання циліндру з поводком урізного замку з циліндровим механізмом, заздалегідь заготовленим стороннім предметом, відчинив вхідні двері до магазину, тим самим за відсутності права перебувати в місці, у якому знаходиться майно, всупереч волі законного володільця, проник у приміщення магазину, де одразу приступив до пошуку цінного майна, яким можливо таємно заволодіти.

В результаті пошуків ОСОБА_7 обрав безпосередньо предметом свого злочинного посягання мобільні телефони (смартфони), які знаходилися на вітрині за зачиненими скляними дверцятами, а саме: Samsung Galaxy A04, вартістю 5100 грн., Samsung Galaxy A04е, вартістю 4500 грн., XIAOMI Redmi 10, вартістю 6800 грн., XIAOMI Redmi 9С, вартістю 4500 грн., XIAOMI Redmi 9А, вартістю 4000 грн., XIAOMI Redmi 12С, вартістю 5500 грн., ZTE BLADE A51, вартістю 3300 грн., ZTE Blade L9, вартістю 1900 грн., які належать ФОП « ОСОБА_10 ».

В цей час ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 повертались до приміщення магазину. Підійшовши до вказаного магазина, ОСОБА_11 виявила, що двері магазину знаходяться у відкритому положенні зі слідами взлому. Зайшовши до приміщення магазину, ОСОБА_11 виявила ОСОБА_7 , який, усвідомлюючи, що його злочинні дії викрито ОСОБА_11 , розуміючи протиправність своїх дій і настання суспільно небезпечних наслідків, діючи відкрито, з метою отримання доступу до майна, заздалегідь заготовленим стороннім предметом, розбив зачинені скляні дверцята вітрини із мобільними аксесуарами та смартфонами та намагався ними заволодіти.

Проте, довести свій умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 не зміг, оскільки його дії були припиненні ОСОБА_11 та він намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення, відштовхнувши ОСОБА_11 , вибіг з приміщення магазину на вулицю, однак був затриманий продавцями інших сусідніх магазинів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

17 липня 2023 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України та на наступний день 18 липня 2023 року його повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.186 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме: протоколом огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які повідомили про фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вище зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.186 КК України

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Злочин, передбачений ч.4 ст.186 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Таким чином, відповідно до вимог ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_14 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 , у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

Крім того апеляційний суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд враховує, що раніше ОСОБА_7 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення, в тому числі, і злочинів проти власності.

На теперішній час в Харківському районному суді Харківської області знаходяться два обвинувальних акта за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України.

Викладені обставини негативно характеризують особу ОСОБА_7 та беззаперечно доводять існування ризику, передбаченого п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі він може продовжувати вчиняти нові корисливі злочини.

Існування вказаного підтверджується і тим, що до затримання підозрюваний ОСОБА_7 не був працевлаштований, а отже не мав законних джерел доходу для забезпечення своїх потреб.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_7 та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

При цьому, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя в якості альтернативного запобіжного заходу визначив розмір застави підозрюваному ОСОБА_7 який не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.

В порушення вимог п.2) ч.5 ст.182 КПК України слідчий суддя не врахував, що максимальний розмір застави для особи, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, в силу вимог ст.12 КК України, може бути визначений в сумі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення ч.5 ст.182 КПК України чітко регламентують те, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею не були належним чином виконанні вимоги ч.5 ст.182 КПК України, оскільки в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує застосування до підозрюваного ОСОБА_7 застави - 100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 268 400 гривень.

Апеляційний суд звертає увагу і на те, що у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу слідчий просив визначити підозрювану заставу в сумі 805 000 гривень. При цьому слідчий у клопотанні взагалі не обґрунтував чому, на його думку, підозрюваному необхідно визначити саме такий розмір застави, який перевищує максимальний розмір встановлений для осіб, які підозрюються у вчиненні тяжкого злочину.

В резолютивній ухвалі ухвали слідчий суддя зазначив, що задовольняє клопотання слідчого повністю, проте визначив заставу в сумі 268 400 гривень.

При цьому слідчий суддя також не обґрунтував з яких підстав він визначив заставу в розмірі, який перевищує вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Викладені обставини є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Відповідно до п.4) ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно до п.2) ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави, в якості альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд враховує особу ОСОБА_7 , зокрема і те, що він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, та вважає, що йому в якості альтернативного запобіжного заходу необхідно визначити заставу в максимальних межах, встановлений п.2) ч.5 ст.182 КПК України, а саме - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень (2684 грн. * 80).

На переконання апеляційного суду такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 - частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2023 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк до 14 вересня 2023 включно - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк до 14 вересня 2023 року включно.

Визначити в якості альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_7 заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень. (2684 грн. * 80).

Підозрюваний, або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на рахунок: Банківські реквізити; Депозитний рахунок для зарахування заставних сум

Отримувач: Одеський апеляційний суд,

Рахунок отримувача UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку 820172. Призначення платежу: згідно ухвали суду від 15.08.2023 року, заставна сума за ОСОБА_7 , (номер провадження №11-сс/813/1327/23; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 )

У разі внесення застави на відповідний рахунок Одеського апеляційного суду ОСОБА_7 підлягає негайному звільненню з під варти, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

2)не відлучатися із з м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.ч.8,10,11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3