Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6315/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія п.13 ч.2 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001469 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 23.03.2021 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 1 ст. 115 КК України до 9 років позбавлення волі, звільнився 22.11.2021 року у зв`язку з відбуттям строку покарання-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, застосувавши положення ст.69 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на строк нижчий від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.115 КК України. Вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

В апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_7 також просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, яке є явно несправедливим через суворість та призначити йому більш м`яке покарання у виді позбавлення волі. Вважає, що судом не враховано, що він визнав свою вину, щиро кається у вчиненому, частково відшкодував шкоду та потерпіла просила його суворо не карати, також судом не враховано стан його здоров`я та те, що він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 14 (чотирнадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту його затримання з 04.08.2022 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення до строку відбування покарання за даним вироком за період з 04 серпня 2022 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, обвинувачений ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 13 годині 10 хвилин, перебував поблизу будівлі, розташованої за адресою: м. Житомир, вул. Театральна, 17/20 разом з дружиною ОСОБА_9 .

В цей же день, час, місці та за вказаних обставин, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт на побутовому підґрунті, в ході якого у ОСОБА_7 виник раптовий злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , усвідомлюючи характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, перебуваючи поблизу будівлі №17/20 по вулиці Театральній в м. Житомирі, використовуючи ніж, який у нього був з собою, наніс рукою, у якій утримував вказаний ніж не менше семи ударів в область грудної клітки, живота та кистей рук ОСОБА_9 , таким чином умисно її вбив.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: двох проникаючих колото-різаних ран грудної клітки з лінійним ушкодженням ребер та ушкодженням серця з лівобічним гемотораксом, гемоперикардом, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення та знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю; двох колото-різаних ран живота, грудної клітки та однієї різаної рани правої кисті, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку зі смертю не знаходяться; трьох ран обох кистей, які мають ознаки середніх тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку зі смертю не знаходяться. Смерть ОСОБА_9 настала від множинних проникаючих колото-різаних поранень тулуба з ушкодженням серця.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

За таких обставин, висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі (вбивство), вчинено особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та сторонами не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за п. 13 ч.2 ст. 115 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілій.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав рецедив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за аналогічний злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак перебуває на обліку в наркологічному диспансері, має хронічні захворювання.

Крім того, судом враховано позицію потерпілої, яка просила призначити покарання на розсуд суду, не наполягала на суворому покаранні.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 14 років позбавлення волі та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про можливість застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки згідно ст. 69 КК України для призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті вимагається наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходе за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча і в межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Таким чином, хоча судом і встановлено наявність двох пом`якшуючих обставин, а саме: щире каяття, активне розкриття кримінального правопорушення та часткове відшкодування шкоди потерпілій, однак враховуючи, що обвинувачений є особою, яка раніше вчиняла вбивство і після відбуття покарання у виді позбавлення волі строком дев`ять років, через нетривалий проміжок часу знову вчинив умисний особливо тяжкий аналогічний злочин відносно своєї дружини, а також обставини та спосіб вчинення кримінального правопорушення, на переконання колегії суддів, відсутні обставини, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що виключає можливість застосування ч.1 ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про те, що судом не враховано визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди, стан здоров`я обвинуваченого та позицію потерпілої, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з урахуванням саме зазначених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність необхідності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді довічного позбавлення волі.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: