Справа № 452/145/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/410/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у режимі відео конференції кримінальне провадження № 453/337/19 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Тернавка Сколівського району Львівської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 115 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 березня 2023 року

в с т а н о в и л а :

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 березня 2023 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та їй призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку суду в законну силу залишено раніше обраний - тримання під вартою. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнана винною у тому, що вона ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 19 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_10 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, в ході словесного конфлікту із останнім, на ґрунті особистої неприязні, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті потерпілому, взяла зі столу ніж та нанесла ним множинні удари в область шиї та тулуба ОСОБА_11 , чим спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного ушкодження передньої поверхні шиї, нижче щитовидного хряща, колото-різаного ушкодження бокової поверхні живота без проникнення в черевну порожнину, колото- різаного ушкодження бокової поверхні правого стегна, колото-різаного ушкодження задньої поверхні правого стегна, різаного ушкодження задньої поверхні лівого передпліччя, які згідно висновку експерта №127/22 від 02 грудня 2022 року не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті і відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, проникаючого колото-різаного ушкодження грудної клітки справа з ушкодженням правої легені, проникаючого колото-різаного ушкодження передньої поверхні грудної клітки та наскрізного ушкодження хрящової частини мечоподібного паростка грудини з ушкодженням діафрагмальної поверхні печінки в ділянці печінкової зв`язки, проникаючого колото-різаного ушкодження передньої поверхні живота нижче реберної дуги справа з ушкодженням діафрагмальної поверхні печінки в ділянці великої долі печінки, проникаючого колото-різаного ушкодження передньої поверхні живота без ушкодження внутрішніх органів, які згідно висновку експерта №127/22 від 02 грудня 2022 року перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті і відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, згідно живих осіб, від яких настала смерть ОСОБА_11 .

На вирок суду захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, та призначити ОСОБА_5 покарання, яке є співрозмірним її діянням, обставинам справи та особі обвинуваченої.

Вважає, що, призначаючи покарання, суд безпідставно не врахував висновки судово-психіатричного експерта № 679 від 14 грудня 2022 року в частині того, що наявний у ОСОБА_5 недорозвиток в інтелектуальній сфері мав значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень.

Окрім цього апелянт зазначає, що судом не враховано відношення обвинуваченої до вчиненого, яке полягало у щирому розкаянні та ті обставини, що обвинувачена згідно з ст. 89 КК України не судима, є матір`ю сімох дітей, і, незважаючи на те, що діти не проживають разом з нею на підставі рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.04.2019, проте ОСОБА_5 не позбавлена батьківських прав, та періодично відвідує дітей, тримає з ними зв`язок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечив апеляційну скаргу, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, потерпілу ОСОБА_9 , яка вважає призначене обвинуваченій покарання справедливим та співмірним вчиненому, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_5 в апеляційній скарзі захисника не оспорюються.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо покарання, з яким не погоджується сторона захисту, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 50 Кримінального кодексу України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 визначив, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України врахував наступні обставини: тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких; особу обвинуваченої, її вік, сімейний та матеріальний стану; той факт, що вона є матір`ю сімох дітей, які від неї відібрані згідно з рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2019 року; стану здоров`я, а саме, наявність у неї розумової відсталості у ступені помірно вираженої дебільності, обтяженої вживанням алкоголю; характеризуючі дані обвинуваченої, яка раніше не судима, непрацевлаштована, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває; поведінку обвинуваченої, яка частково визнала вину; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення зі сторони обвинуваченої як обставину, що пом`якшує покарання; вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання.

З урахуванням наведених обставин, а також зважаючи на суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про призначення ОСОБА_12 покарання у виді 9 років позбавлення волі, яке призначене в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України та є наближеним до мінімального покарання, визначеного законом за даний злочин.

Колегія суддів не погоджується з доводами сторони по захисту щодо неврахування судом того, що ОСОБА_5 у період інкримінованих їй дій перебувала у стані обмеженої осудності, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

У теорії та практиці кримінального права обмежена осудність характеризується двома критеріями - медичним (біологічним) і юридичним (психологічним), сукупність яких і дає підстави для визнання особи обмежено осудною.

Медичний критерій обмеженої осудності вказує на наявність у винного певного психічного розладу: різного роду психопатії, невротичні розлади, розлади особистості, залишкові явища черепно-мозкових травм, розумова відсталість.

Юридичний критерій обмеженої осудності вказає на нездатність особи повною мірою керувати своїми діями та складається із двох ознак: інтелектуальної, тобто нездатності особи повною мірою усвідомлювати свої дії чи бездіяльність, та вольової ознаки, яка у свою чергу означає нездатність особи повною мірою керувати ними.

Таким чином, наявність такого психопатологічного стану як обмежена осудність значно ослаблює здатність особи до розуміння характеру вчинюваного нею діяння і контролю за своєю поведінкою, а сам стан обмеженої осудності може бути визначено лише з урахуванням висновку судово- психіатричної експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2022 року було проведено судово-психіатричну експертизу, під час якої на вирішення експертові було поставлено пиитання, чи страждала ОСОБА_5 під час вчинення кримінального правопорушення психічною хворобою, внаслідок якої вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до висновку експерта №697 від 14.12.2022, ОСОБА_5 у період інкримінованих їй дій виявляла розумову відсталість в ступені помірно вираженої дебільності, обтяженої вживанням алкоголю. Наявний в обвинуваченої недорозвиток в інтелектуальній сфері мав значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень, передбачення наслідків своїх дій, здатність регулювати свою поведінку у досліджуваній ситуації, а тому під час інкримінованих дій ОСОБА_5 не повною мірою могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Таким чином, виявлена в обвинуваченої розумова відсталість в ступені помірно вираженої дебільності свідчить про її обмежену осудність та в силу частини другої статті 20 КК України повинна враховуватись при призначенні покарання.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи призначений вид і розмір покарання, покликався на стан здоров`я обвинуваченої, а зокрема на наявність у неї розумової відсталості, а тому з урахуванням інших супутніх обставин призначив покарання, яке наближене до мінімальної межі, передбаченої санкцією статті.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Апеляційна скарга захисника не містять правових підстав для зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 березня 2023 рокущодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4