Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/3286/22
Провадження № 1-кп/723/519/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2023 року м. Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сторожинець кримінальне провадження за № 0000223 від 17.07.2022 рокупо обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого машиністом тепловоза ВСП «Локомотивне ДЕПО Чернівці», раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України;

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора - ОСОБА_4

представника потерпілого - ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 16.07.2022 р., приблизно о 21 годині 40 хвилин керуючи технічно справним автомобілем марки « Opel Combo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався під час вечірніх сутінок по вул. Сторожинецькій в с.Ропча Чернівецького району, Чернівецької області зі сторони смт. Глибока в напрямку м. Сторожинець Чернівецької області, на швидкості більше 73,4 км/год., що перевищує допустиму швидкість в межах населеного пункту.

Наближаючись до будинку №58 вказаної вулиці, ОСОБА_3 проявив самовпевненість у своїх діях, не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, виявивши в межах його смуги руху їдучий на зустріч велосипед, яким керував ОСОБА_9 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та виїхавши на зустрічну смугу руху, допустив наїзд на велосипедиста, який змінив напрямок руху вправо.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 512 від 15.08.2022 р. спричинено смерть.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_3 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог пунктів 12.3, що безпосередньо перебуває у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п. 1.5, 2.3 (б,д), п.12.4 встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:

- п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху

За таких обставин, суд вважає, що вказане діяння ОСОБА_3 містить склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, повністю підтвердив обставини викладенні в обвинуваченні, та дав покази суду, що 16.07.2022, приблизно о 21 годині 40 хвилин він на автомобілі марки «Opel Combo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався під час вечірніх сутінок по вул. Сторожинецькій в с.Ропча Чернівецького району, Чернівецької області зі сторони смт. Глибока в напрямку м. Сторожинець Чернівецької області.

Наближаючись до будинку №58 вказаної вулиці, він в сутінках побачив велосипедиста та хотів його об`їхати, виїхавши на зустрічну смугу руху, але велосипедист теж змінив напрямок руху вправо, тому відбулось зіткнення.

Розкаюється у вчиненому. Просить його строго не карати, не позбавляти волі

Крім того, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, що до тих обставин, які ним не оспорюються по справі. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України йому зрозумілий.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні надала покази, що вона не була очевидцем ДТП. При дорожньо-транспортній пригоді внаслідок злочинних дій обвинуваченого загинув її батько.

Щодо міри покарання обвинуваченому, то вважає що він повинен понести найсуворішу міру покарання за даним обвинуваченням.

Крім того, просила суд визнати недоцільним дослідження доказів, що до тих обставин, які нею не оспорюються по справі. При цьому вказала, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст. 349 КПК України їй зрозумілий.

Представник потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав подані позовні вимоги та просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, що до тих обставин, які не оспорюються по справі. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України йому зрозумілий.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні надав покази, що він не був очевидцем ДТП. 15.07.2022 р. у них в селі було храмове свято, яке святкували. А 16.07.2022 року батько їхав до нього додому щоб теж відсвяткувати. Але по дорозі попав у дорожньо-транспортну пригоду, в якій і загинув. В цьому винен обвинувачений. За скоєне обвинувачений просив пробачення. Вважає, що обвинуваченого необхідно позбавити волі для того, щоб він відбував те покарання і в той час каявся.

Цивільний позов, який він подав повністю підтримує. Документи, які в нього були про витрати на похорон, він ті і долучив, це в основному на продукти поминального обіду, інші фіскальні чеки йому не давали. Обвинувачений декілька разів через поштовий зв`язок направляв йому суму 25000 гр., але він їх відмовлявся отримувати, оскільки вважає, що суд визначить, яку суму обвинувачений має сплатити. Пояснив, що він проживав з сім`єю окремо від батька.

До пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин суд відносить щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого, особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які би обтяжували покарання.

Злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України вчинений обвинуваченим згідно ст.12 КК України, відповідно до класифікації злочинів, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотриматися вимог кримінального закону і зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд на підставі ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які би обтяжували покарання..

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особами винних, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути помірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги конкретні обставини вчинення злочину, наслідкі від вчиненого, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливо досягти без ізоляції від суспільства з призначенням покарання в межах санкції статті 286 ч.2 КК України.

При призначенні покарання суд також враховує:, що обвинувачений ОСОБА_3 позитивно характеризується по місцю проживання та по місцю роботи, до кримінальної відповідальності притягуються вперше, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також онкохворих батьків. При цьому суд також враховує висновок експерта №СЕ-19/126-22/5212-ІТ від 08.08.2022 року, відповідно до якого в даній дорожньо-транспортній пригоді в діях водія ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам пунктів 12.4 та 12.3 ПДР, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку із настанням даної пригоди, а також в діях велосипедиста ОСОБА_9 вбачається невідповідність вимогам пунктів 6.6 і 11.14 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку із настанням даної пригоди. Тобто те, що в даній дорожньо-транспортній пригоді є і вина потерпілого. Окрім того відповідно до висновку експерта №512 в крові від трупа ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт в кількості 2,06%.

З врахуванням всіх встановлених обставин по кримінальному провадженню, особи винного, наявності пом`якшуючих та відсутності обтяжуючих покарання обставин суд дійшов висновку що виправлення обвинуваченого можливе з застосуванням до нього іспитового терміну .

Потерпілий ОСОБА_10 подав до суду цивільний позов до ОСОБА_3 та ПАТ «Українська страхова компанія» «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, витрат на правову допомогу, в якому зазначив, що в звя`зку з порушенням Правил дорожнього руху ОСОБА_3 його батько отримав тілесні ушкодження від яких помер.

Зазначає, що йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що він втратив батька, в зв`язку з цим пережив великий нервовий стрес і до сих пір перебуває в сильній депресії. Тобто йому нанесено психологічну травму, він переніс значні моральні страждання та душевні переживання. Моральну шкоду він оцінює в сумі 500 000 гр.

Також зазначає, що транспортний засіб, на якому водій ОСОБА_3 скоїв дану дорожньо-транспортну пригоду був застрахований в ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», про що свідчить поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР- 209007767, який на момент даної ДТП, був чинний, про що свідчить витяг з офіційного сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Відповідно до вимог п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «г» пункту 41,1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Розмір мінімальної заробітної плати на 2022 рік затверджений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», згідно якого мінімальний розмір заробітної плати з 01 січня 2022 року, а також на момент даної дорожньо- транспортної пригоди, становить 6500 грн., тобто з ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь позивача підлягає стягненню сума моральної шкоди в розмірі 78 000 (сімдесят вісім тисяч) гривень.

Відповідно до вимог ст.1194 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпшому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а тому з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути решту заявленої моральної шкоди в розмірі по 422 000 (чотириста двадцять дві тисячі) гривень.

Крім того, в результаті вчиненого водієм ОСОБА_3 кримінального правопорушення потерпілому було завдано також і матеріальної шкоди, яка полягала у значних витратах пов`язаних з похованням батька, а саме з розтином, бальзамуванням тіла, його перевезенням, самим похованням, поминальним обідом, поманами та виготовленням надгробного пам`ятника.

Загальна сума витрат, пов`язаних з похованням батька становить 61 136 (шістдесят одну тисячу сто тридцять шість) гривень.

Крім того, ним замовлено надгробний пам`ятник, виготовлення якого буде становити орієнтовно 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень.

Відповідно до вимог п.27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»встановлено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, тобто з ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА 1НІІІУРАНС ГРУП» на його користь підлягає стягненню за мінусом франшизи, яка становить 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень, сума майнової шкоди в розмірі 75 400 (сімдесят п`ять тисяч чотириста) гривень, а решта суми майнової шкоди у розмірі 115 736 (сто п`ятнадцять тисячя сімсот тридцять шість) гривень, а також франшиза в розмірі 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень - з відповідача ОСОБА_3 .

На підставі вищенаведеного просить суд стягнути :

- з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНІІІУРАНС ГРУП» моральну шкоду в розмірі 78 000 (сімдесят вісім тисяч) гривень та майнову шкоду в розмірі 75 400 (сімдесят п`ять тисяч чотириста) гривень;

- з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого в АДРЕСА_1 моральну шкоду в розмірі 422 000 (чотириста двадцять дві тисячі) гривень; майнову шкоду в розмірі 115 736 (сто п`ятнадцять тисяч сімсот тридцять шість) гривень; витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, франшизу страхової компанії в розмірі 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень.

Відповідачем ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на позовну заяву подано відзив, в якому зазначено,що відповідно до ст. 2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» під похованням померлого розуміється «комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству».

Виходячи з викладеного, витрати понесені на організацію та проведення поминальних обідів не входить в поняття «поховання» а отже - не підлягає відшкодуванню страховиком.

За викладених обставин цивільний позов ОСОБА_7 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» визнає частково, відповідно до обгрунтованих розмірів вказаних у даному Відзиві.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_8 на позов подано відзив, в якому зазначено, що на обгрунтування, понесеної матеріальної шкоди позивачем долучено накладні від 17.07.2022 року, від 17.07.2022 року, від 17.07.2022 року та рахунки від 17.07.2022 року, від 17.07.2022 року.

На вказаних документах відсутні номери, підписи, назви підприємств, які нібито здійснювали продаж товару, посади та ПІБ, осіб, які їх виписували та осіб, які нібито приймали товар, що свідчить про їх недопустимість в якості доказів та відсутність підтвердження перерахування будь-яких коштів ОСОБА_7 .

Крім того, відсутній і відтиск печатки, що підтверджує те, що жодних операцій, розрахунків та будь-яких витрат ОСОБА_7 не здійснював, а як наслідок не поніс матеріальних витрат.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 29 січня 2020 року у справі № 916/922/19 встановлено, що відтиск печатки на накладних є свідченням участі особи в здійсненні операції за цими накладними.

Посилався на те, що в позові не зазначено доказів того, з яких суджень виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди та доказів, якими підтверджується зазначена в позові моральна шкода. Фактично позивач обґрунтовує заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надаючи належних та допустимими доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно і розмір компенсації в сумі, яка становить саме 500 000 грн.

Крім того, ОСОБА_3 не заперечує спричинення позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок його дій, але, враховуючи принципи логічності, розумності та справедливості, намагається добровілно її відшкодувати, на що позивач не погоджується.

Звертає увагу Суду, що ОСОБА_3 неодноразово, більше 5 разів, було направлено грошові кошти, в якості відшкодування матеріальних та моральних збитків завданих ДТП за допомогою AT «Укрпошта», що підтверджується чеками про відправку, які додаються.

Однак, ОСОБА_7 кожного разу у відділенні AT «Укрпошта» відмовлявся їх отримувати та вони були повернуті відправнику.

З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який заявлено у позові, а також такого матеріального стану ОСОБА_3 (обвинуваченого), який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги позивача у заявлених розмірах грошового стягнення.

Таким чином, вважає, що ОСОБА_7 не обґрунтував позов та не додав належних та допустимих доказів понесених матеріальних витрат.

У відзиві також посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 де судом було висловлено правову позицію, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На обгрунтування понесених витрат на правову допомогу позивачем долучено договір про надання правової допомоги від 23.07.2022 року, орієнтований розрахунок від 20.02.2023 року та акт прийому-передачі, не надано ні квитанцій чи чеків про оплату.

На підставі вищенаведеного просить в позовних вимогах ОСОБА_7 відмовити.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 та його представник позовні вимоги повністю підтримали.

Обвинувачений ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково.

Щодо цивільного позову суд дійшов наступних висновків.

Статтею 128 ЦК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Право особи на відшкодування моральної шкоди перш за все гарантується Конституцією України, адже людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Крім того, « Право на життя » гарантується ст. 2 « Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ».

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 визнано потерпілим, оскільки померлий ОСОБА_9 являвся його батьком.

ОСОБА_7 , вчиненим правопорушенням відносно батька, завдано моральну шкоду, яку неможливо оцінити в грошовому виразі або висловити в повній мірі словами, проте спричинена йому моральна шкода полягає в тому, що смерть рідної людини - батька, являється непоправною втратою для сім`ї.

Щодо стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 то суд дійшов до наступного.

Так відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В ч.3 ст.23 ЦК України зазначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний Суд України в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди заподіяної злочином» звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Транспортний засіб « Opel Combo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому водій ОСОБА_3 скоїв дану дорожньо-транспортну пригоду був застрахований в ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», про що свідчить поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР- 209007767, який на момент даної ДТП, був чинний.

Відповідно до п.27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Особами, які мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_9 в зазначеному вище загальному розмірі, є його діти - позивач ОСОБА_7 та його сестра ОСОБА_6 .

Відповідно до п.27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховик здійснює виплату страхового відшкодування після узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування.

Згідно п.36.4 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам.

На підставі вищевикладсного між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп уповноваженою особою Позивача ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» було укладено Договір про врегулювання страхового випадку за договором ОСЦПВ № ЕР-20900776. 24.01.2022 року, в якому було узгоджено виплату страхового відшкодування моральної школи у зв`язку із смертю потерпілого ОСОБА_9 на користь Позивача та його сестри (як дітей ОСОБА_9 ) згідно п.27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 70 200,00 грн.

Дана виплата страхового відшкодування моральної шкоди ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в розмірі 70 200,00 грн., підтверджується платіжним дорученням № ЗР 006947 від 26.01.2023 року.

Умовами зазначеного Договору про врегулювання страхового випадку від 24.01.2023 р. було погоджено, що дана впилата страхового відшкодування моральної шкоди в узгодженому розмірі є остаточною, та заявник не буде мати жодних претензій майнового та немайнового характеру до Страховика (ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»).

Після здійснення Страховиком виплати страхового відшкодування в зазначеному розмірі та у встановлений ним договором строк, обов`язок Страховика з врегулювання вимог Заявника про виплату страхового відшкодування моральної шкоди за подією вважається виконаним у повному розмірі та належним чином (п.4 Договору про врегулювання страхового випадку від 24.01.2023 р.).

В п.9 Постанови Верховний Суд України звертає увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Приймаюячи вищенаведене до уваги, виходячи з засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про розмір моральної шкоди в сумі 120 000 гр.

При цьому суд враховує, що потерпілому уже відшкодована моральна шкода в сумі 95200 гр., із них 70200 гр.- ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», 25000 гр. - обвинуваченим ОСОБА_3 , аотже стягненню підлягає сума 24800 гр.

Окрім цього, відповідно до п.27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила виграти на поховання та на спорудження надгробною пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі виплати та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Як вбачається з доданих до позову матеріалів, витрати на спорудження надгробного пам`итника не підтверджені позивачем документально (не надано жодних доказів понесення та розміру таких витрат), а на підтвердження витрат на поховання надано лише документи про витрати на поминальний обід.

Оскільки, під витратами на поховання відповідно до ст.2 Закону України "Про поховання та похоронну справу", маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов`язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Предметами ритуальної належності є вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили: ритуальні послуги - це послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштування місця поховання (ст.2 Закону України «Про поховання і а похоронну справу»).

Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання. не відноситься до витрат на поховання у розумінні статті 1201 ЦК України та п.27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Така позиція підтверджується: Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.02.2013 р., Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15.06.2015 р. у справі № 448/1151/14-к, а також Постановою Верховного Суду від 10..07.2019 р. у справі №500/8418/13-ц.

Так, Верховний Суд України в своїй ухвалі по справі № 6-35316св10 визначив, що «Понесені на організацію поминального обіду затрати не відносяться до витрат з поховання.

З наведеного вбачається, що витрати на поминальні обіди не відшкодовуються.

Таким чином, витрати па поховання та спорудження надгробного пам`ятника не підтверджені позивачем належними та допустимими доказами, а отже, сума позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди в розмірі 191 136 грн. - не є доведеною та обгрунтованою.

Оскільки, як зазначив в позові позивач, що ним тільки замовлено надгробний пам`ятник і ним в подальшому будуть понесені витрати на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника, то суд позовні вимоги в цій частині залишає без розгляду, надаючи можливість позивачу в цій частині звернутись до суду.

На підставі вищенаведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню з ОСОБА_3 підлягає сума моральної шкоди 24800 гр., та сума франшизи - 2600 гр.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи ст.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно- виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 Судом було висловлено правову позицію, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На обгрунтування понесених витрат на правову допомогу позивачем долучено договір про надання правової допомоги від 23.07.2022 року, орієнтований розрахунок від 20.02.2023 року та акт прийому-передачі виконання робіт від 20.02.2023 року. Квитанції чи прибуткові касові ордери відсутні. Як пояснив представник в судовому засіданні - вони будуть пізніше. В зв`язку з цим суд вказані вимоги залишає без розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 369,370,371,373,374,376,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і за його вчинення призначити йому покарання: чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком два роки .

На підставі ст.75, ст.76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном два роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме на виїзджатиме без згоди органів пробації за межі України, повідомлятиме органи пробації про зміну місця проживання , періодично з`являтиметься в органи пробації для реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати на проведення експертиз в сумі 8306 грн. 32 коп (вісім тисяч триста шість грн.). 42 коп. в дохід держави., перерахувавши на реквізити рахунку «Інші надходження» - код класифікації доходів 2406030, Отримувач: Чернів.ГУК/Сторожинецька ТГ/24060300, Код отримувача (код ЄДРПОУ): 37836095, Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), Рахунок отримувача (номер рахунку ІВАN) - UA0024327.

Зняти арешт з автомобіля марки «Opel Combo» номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 та з велосипеда марки «Tour Sport», який належав ОСОБА_9 .

Речовий доказ: автомобіль марки «Opel Combo» номерний знак НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_3 ;велосипед марки «Tour Sport» передати потерпілому ОСОБА_7 ; одяг та взуття ОСОБА_9 повернути потерпілому ОСОБА_7 ; ДВД-Р диск сірого кольору з відеоматеріалами зберігати в матеріалах даного кримінального провадження.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 24800 грн. (двадцять чотири тисячі вісімсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 франшизу страхової компанії в сумі 2600 (дві тисячі шістсот) гр.

Позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача ОСОБА_7 матеріальних затрат на виготовлення та встановлення надгробного пам`ячника та витрат на правову допомогу залишити без розгляду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог позивача ОСОБА_7 до ОСОБА_3 та ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відмовити.

На вирок суду може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Сторожинецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сторожинецького районного суду

Чернівецької області ОСОБА_1