УХВАЛА

15 червня 2023 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

представника заявника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Рівне клопотання представника заявника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду з клопотання про скасування арешту майна звернувся представник заявника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 23.12.2020 було задоволено клопотання начальника відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області (станом на день подання клопотання перейменовано - Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області) капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Рівненської місцевої прокуратури (станом на день подання клопотання перейменована - Рівненська окружна прокуратура) ОСОБА_6 про арешт майна по кримінальному провадженню №0004397 від 11.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України та накладено арешт на належний ОСОБА_4 , як власнику (володільцю) рухомого майна, а саме, на автомобіль марки Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1997 року випуску, кузов НОМЕР_2 .

Власниками вказаного автомобіля, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, являються ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , яким (автомобілем) останній також володів, без участі яких було розглянуто клопотання про накладення арешту на вказаний автомобіль.

Необхідності в подальшому у застосуванні арешту немає, оскільки під час досудового розслідування, в період з 11.12.2020 по 08.06.2023, всі необхідні слідчі дії та судові експертизи з використанням вказаного транспортного засобу проведені.

Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на автомобіль слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі проведення експертиз.

Як вже зазначалось вище, необхідності в подальшому у застосуванні арешту немає, оскільки під час досудового розслідування всі судові експертизи з використанням вказаного транспортного засобу проведені.

Окрім того, автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, було вилучено у його водія ОСОБА_4 , який є його співвласником, іншим співвласником є його дружина ОСОБА_7 , яка жодного відношення до даного кримінального провадження не має, повідомлення про підозру жодній особі не вручено. Факт вилучення належного на праві спільної сумісної власності транспортного засобу порушує право спільної сумісної власності подружжя на володіння та користування ним, та неповернення його власникам призводить до заподіяння значних збитків.

Представник заявника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 своє клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задоволити.

Слідчий в судовому засіданні не заперечив з приводу задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слід прийти до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 23.12.2020 було задоволено клопотання начальника відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області (станом на день подання клопотання перейменовано - Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області) капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Рівненської місцевої прокуратури (станом на день подання клопотання перейменована - Рівненська окружна прокуратура) ОСОБА_6 про арешт майна по кримінальному провадженню №0004397 від 11.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України та накладено арешт на належний ОСОБА_4 , як власнику (володільцю) рухомого майна, а саме, на автомобіль марки Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1997 року випуску, кузов НОМЕР_2 .

Власниками вказаного автомобіля, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, являються ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , яким (автомобілем) останній також володів, без участі яких було розглянуто клопотання про накладення арешту на вказаний автомобіль.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено в судовому засіданні, що у кримінальному провадженні підозра ОСОБА_4 не оголошувалась, а отже застосування арешту майна до даного майна є безпідставним та нічим не обґрунтованим.

Необхідності в подальшому у застосуванні арешту немає, оскільки під час досудового розслідування, в період з 11.12.2020 по 08.06.2023, всі необхідні слідчі дії та судові експертизи з використанням вказаного транспортного засобу проведені.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі" Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому (41 L1 постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09,82, «новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Відповідно до положень статті 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

У свою чергу, право власності в Україні охороняється законом, держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, необхідність скасування накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не має, а тому клопотання підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання представника заявника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна - задоволити.

Скасувати частково арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2020 року на автомобіль марки Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1997 року випуску, кузов НОМЕР_2 співвласником якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , шляхом скасування заборони власнику автомобіля, чи будь якій іншій особі користуватись вказаним автомобілем до прийняття процесуального рішення у даному кримінальному провадженні, залишивши арешт щодо заборони розпоряджатись транспортним засобом у будь який спосіб.

Передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання його співвласникам (володільцям) ОСОБА_4 або ОСОБА_7 , які проживають за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвала , відповідно до ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1