Справа № 444/2304/23
Провадження № 1-м/444/1/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жовква клопотання Міністерства юстиції України про визнання та виконання на території України вироку Окружного суду Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

13.07.2023 року до Жовківського районного суду Львівської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про визнання та виконання на території України вироку окружного суду Замості від 28.09.2022 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що Міністерством юстиції України розглянуто запит Міністерства юстиції Польщі від 25 липня 2022 року про визнання і виконання на території України вироку Окружного суду Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року стосовно громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами вивчення зібраних матеріалів на відповідність вимогам статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, частин першої, третьої статті 606 КПК України, частини четвертої статті 10, частин першої, третьої статті 80 КК України, пунктів 7, 8 Розділу XII Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Мін`юсту України від 19.08.2019 №2599/5, зареєстрованим у Мін`юсті України 22.08.2019 за № 956/33927, встановлено наступні обставини: ОСОБА_4 є громадянином України та був зареєстрований на території України за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 засуджено вироком Окружного суду Замості від 28.09.2020 року, який набрав законної сили 10.06.2021 року, з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року до покарання у вигляді 1 рік 6 місяці позбавлення волі.

28.12.2022 року від Мін`юсту Польщі отримано лист, згідно з яким невідбута засудженим ОСОБА_4 частина покарання, виконання якої запитується, становить 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів, передбачених § 1 статті 258 (участь в організованій злочинній групі), § 1 статті 229 (надання неправомірної вигоди службовій особі), § 3 статті 229 (надання неправомірної вигоди службовій особі, вчинене учасником організованої групи) Кримінального кодексу Республіки Польща, що також є караним діянням відповідно до статей 255, 369 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 висловив прохання передати на територію України виконання покарання за вироком Окружного суду Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року (письмова заява засудженого).

Згідно з частиною п`ятою статті 602 КПК України, встановивши відповідність запиту про визнання і виконання вироку суду іноземної держави умовам, передбаченим міжнародним договором України, Міністерство юстиції України направляє до суду клопотання про визнання і виконання вироку суду іноземної держави і передає наявні матеріали.

Відповідно до пунктів «а», «b» частини першої статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, замінюючи вирок, компетентний орган повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом.

Відповідно до частини першої статті 604 КПК України та частини третьої статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ухвала про виконання вироку суду іноземної держави звертається до виконання згідно з цим Кодексом.

У зв`язку з наведеним Міністерство юстиції України просить: визнати і виконати на території України вирок Окружного суду Замості від 28.09.2020 року; визначити покарання, яке підлягає виконанню в Україні на підставі положень Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним вироком Окружного суду в Замості від 28 вересня 2020 з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року.

27.07.2023 року до Жовківського районного суду Львівської області від Міністерства юстиції України надійшло додаткове клопотання про визнання та виконання на території України вироку суду іноземної держави у справі №444/2304/23.

Додаткове клопотання обґрунтоване тим, що відповідно до частини третьої статті 603 КПК України, при розгляді клопотання Мін`юсту України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Відповідно до пункту b статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року (далі Конвенція), компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин згідно з положеннями статті 11.

Відповідно до частини першої статті 11 Конвенції, замінюючи вирок компетентний орган повинен: врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом, повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Аналогічні правила передбачені частинами третьою, четвертою статті 610 КПК України.

З урахуванням наведеного вище, Міністерство юстиції України просить: визнати та виконати на території України вирок Окружного суду в Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року, яким засуджено громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачено відповідальність за діяння, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним вироком Окружного суду в Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню в Україні засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Окружного суду в Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року, зазначивши про початок строку відбування покарання.

Судом здійснюється розгляд клопотання Міністерства юстиції України про визнання та виконання на території України вироку Окружного суду Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням поданого додаткового клопотання.

В поданому додатковому клопотанні представник Міністерства юстиції України просить розгляд справи провести без участі в судовому засіданні їх представника.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив таке задовольнити.

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 щодо поданого клопотання заперечили.

Так, 28.07.2023 року захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подала клопотання про звільнення від покарання ОСОБА_4 . Клопотання обґрунтоване тим, що в поданому до суду клопотанні Міністерства юстиції України помилково зазначено про те, що кримінальна відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок, передбачена статтею 255 КК України. Так, згідно статті 28 КК України існує 4 види співучасті: групою осіб, групою осіб за попередньою змовою, організованою групою або злочинною організацією. Стаття 255 КК України передбачає відповідальність за участь в злочинній організації. Оскільки у статті 255 КК України вид злочинної організації не конкретизовано, а відтак, це може бути будь-яка організація, яка підпадає під ознаки загального поняття злочинної організації, визначеної в ч. 4 ст. 28 КК України.Так, згідно ч.4 ст.28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим злочинною організацією, якщо таке скоєне стійким ієрархічним об`єднанням декількох осіб (п`ять і більше), члени якого або структурні частини якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації, або керівництва чи координації кримінально протиправної діяльності інших осіб, або забезпечення функціонування як самої злочинної організації, так і інших кримінально протиправних груп.

Згідно вироку ОСОБА_4 засуджений за те, що в період з 2005 року невстановленої точно дати до кінця 2007 року в Хребенном, Наролі, ОСОБА_6 і інших місцевостях Любельського воєводства та на території України діючи разом і за попередньою змовою з встановленими і не встановленими особами, приймав участь в організованій злочинній групі, що мала на меті заподіяння злочинів, полягаючих у контрабанді через польсько-український державний кордон товарів, в тому числі охоплених забороною привезення в Україну, та врученні майнових вигод польським митникам за дії з порушенням закону шляхом непроведення контролю транспортних засобів, перевозячих товари, тобто правопорушення, передбачене статтею 258 КК Республіки Польща. Також ОСОБА_4 засуджено за те, що дав двічі митнику ОСОБА_7 фінансову вигоду в сумах по 1000 злотих, та в січні 2009 року вручив ОСОБА_8 у зв`язку з виконанням ним публічної функції посадової особи митної служби майнову вигоду у вигляді грошей в розмірі 1000 злотих взамін за прискорення митного оформлення автомобіля. Отже, в так званій організованій злочинній групі вчинив 3 кримінальні правопорушення.

Виходячи зі змісту об`єктивної сторони злочину, за який засуджено ОСОБА_4 , та який в кримінальному кодексі Республіки Польща називається як «Участь в організованій злочинній групі», слід прийти до висновку, що у діянні ОСОБА_4 були відсутні такі ознаки злочину, передбаченого ст. 255 КК України, як «внутрішньо стійке об`єднання»; «ієрархічне об`єднання»; «участь в ньому 5 і більше осіб або дві і більше організовані групи (структурні частини)».

Інкриміноване ОСОБА_4 діяння підпадає під ознаки діяння, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ознаки якого містяться в ч.2 ст.28 КК України. Зокрема, кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Отже, приводячи вирок щодо ОСОБА_4 згідно законодавства України, слід вважати його винним за ч.2 ст.28, ч.2 ст.369 КК України ( в редакції, яка діяла станом на січень 2009 року).

Відповідно до статті 12 Конвенції, кожна Сторона може прийняти рішення про помилування, амністію або пом`якшення вироку у відповідності до своєї конституції або інших законів.

За ч.2 ст.28, ч.2 ст.369 КК України (стаття 229 Кримінального кодексу Республіки Польща) ОСОБА_4 повинен бути звільнений від відбування покарання на підставі п.4 ч. 1 ст.49 КК у зв`язку з тим, що з дня вчинення кримінального правопорушення (епізод, вчинений в період з 2005 року до кінця 2007 року, та епізод, вчинений у січні 2009 року) до дня набрання вироком законної сили (винесення Апеляційним судом в Любліні 10 червня 2021 року вироку за результатами перегляду вироку Окружного суду в Замості від 28 вересня 2020 року) пройшло 10 років.

Відповідно до статті 10 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків 1970 року (надалі - Європейська конвенція), виконання регулюється законодавством запитуваної Держави і тільки ця Держава компетентна приймати усі відповідні рішення, такі як рішення про умовне звільнення. А також, обидві Держави (запитуюча та запитувана) мають право амністії чи помилування.

Згідно додатку 1 до Європейської конвенції, кожна Договірна Держава може заявити, що вона залишає за собою право відмовити у виконанні європейського судового рішення у кримінальній справі, яке органи запитуючої Держави винесли в той час, коли, згідно з її власним законодавством, кримінальне провадження стосовно злочину, який покарано вироком, було б неможливе через давність часу.

В той же час, згідно положення Кримінального кодексу України, у випадку закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.

Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України особа може також за вироком суду бути звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього кодексу.

У зв`язку з наведеним захисник просить звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців за вироком Окружного суду в Замості від 28 вересня 2020 року, з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10 червня 2021 року, на підставі п.4 ч. 1 ст.49 та ч.5 ст.74 Кримінального кодексу України у зв`язку з тим, що з дня вчинення кримінального правопорушення (епізод, вчинений в період з 2005 року до кінця 2007 року, та епізод, вчинений у січні 2009 року) до дня набрання вироком законної сили (винесення Апеляційним судом в Любліні 10 червня 2021 року вироку за результатами перегляду вироку Окружного суду в Замості від 28 вересня 2020 року) пройшло 10 років.

Заслухавши учасників розгляду клопотання, дослідивши додані до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог, встановлених ч.1 ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 603 КПК України, при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Україна є стороною кількох багатосторонніх міжнародних договорів, що регулюють питання визнання і виконання вироків іноземних держав, зокрема, Європейської конвенції про передачу засуджених осіб від 1983 року. Зазначена Конвенція є чинною для України з 1 січня 1996 року.

Крім того, питання визнання і виконання вироків іноземних держав на території України регулюється Європейською конвенцією про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року, яка ратифікована Законом України № 172-IV від 26.09.2002 року.

Також в Україні дії Договір між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах (Договір ратифіковано Постановою ВР № 3941-XII 3941-12 ) від 04.02.94), який набув чинності 14.08.1994 року.

Згідно зі ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Так, статтею 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року встановлено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: а) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

З огляду на викладене, суд України має застосувати лише свої процедури, а щодо строку відбування покарання, керуватися положеннями п. d) ст. 11 Конвенції.

При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч.4 ст. 610 КПК України. При цьому суд, як це зазначено у ч.3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Отже, Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року передбачено можливість передачі особи, засудженої на території однієї держави, на територію іншої держави, відповідно до положень цієї Конвенції, для відбування призначеного їй покарання (стаття 2) шляхом продовження виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10 або визнання вироку з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином, заміни міри покарання, призначеної в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 цієї Конвенції.

Відповідно до п. «e» статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов, зокрема: якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території.

Згідно з ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Згідно з ч. 4 ст. 10 КК України, виконання в Україні вироку іноземного суду чи міжнародної судової установи можливо, якщо діяння, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, згідно з цим Кодексом визнається злочином або було б злочином у разі його вчинення на території України.

Відповідно до ст. 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Статтею 4 КК України закріплено чинність закону про кримінальну відповідальність у часі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Таким чином, передумовою виконання в Україні вироку суду іноземної держави є кримінально-правова кваліфікація скоєного як злочину за законодавством як держави місця вчинення злочину, так і України.

При визначенні відповідності кримінально-правової норми за КК України діянню, інкримінованого судом іноземної держави, мова не йде про визнання злочинності та караності діяння, а лише встановлення факту, що таке діяння є злочином і в Україні.

Враховуючи, що кримінальне законодавство різних держав значно різниться між собою, співвіднести статті кримінальних законів між собою, із повною тотожністю є неможливим, тому правильним при визначенні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, є виділити встановлені судом іноземної держави фактичні обставини справи та вивести формулу кваліфікації, відповідно до КК України.

Відповідно до ст. 87 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, якщо відбудеться перейняття виконання рішення, то суди Держави виконання вироку визначають згідно з своїм законодавством покарання у вигляді позбавлення волі або забезпечуючі заходи, що підлягають виконанню, враховуючи в найбільшій мірі, покарання у вигляді позбавлення волі або забезпечуючі заходи, призначені в Державі винесення вироку. Внаслідок перейняття виконання рішення Державою виконання вироку, засуджений ні в якому разі не може бути в становищі гіршому від того, в якому він міг би перебувати у випадку подальшого виконання рішення в Державі винесення вироку.

Із Висновку за результатами розгляду запиту про передачу для виконання на території України покарання засудженого ОСОБА_4 , призначеного в Республіці Польща, встановлено, що ОСОБА_4 засуджено вироком Окружного суду Замості від 28.09.2020 року, який набрав законної сили 10.06.2021 року, з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року до покарання у вигляді 1 рік 6 місяців позбавлення волі, частина покарання, виконання якої запитується, становить 1 рік 6 місяців позбавлення волі. ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів, передбачених §1 статті 258 (участь в організованій злочинній групі), § 1 статті 229 (надання неправомірної вигоди службовій особі), § 3 статті 229 (надання неправомірної вигоди службовій особі, вчинене учасником організованої групи) Кримінального кодексу Республіки Польща, що також є караним діянням відповідно до статей 255, 369 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 висловив прохання передати на територію України виконання покарання за вироком Окружного суду Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року (письмова заява засудженого) (арк. спр. 37, 38).

Відповідно до змісту статті 258 параграфу 1 Кримінального кодексу Республіки Польща, така передбачає відповідальність за те: хто бере участь в організованій групі чи об`єднанні, спрямованих на вчинення злочину або податкового правопорушення, карається позбавленням волі на строк від 3 місяців до 5 років.

Як зазначено у вироку Окружного суду в Замості від 28.09.2020 року, в період з 2005 року невстановленої точно дати до кінця 2007 року в Хребенном, Наролі, ОСОБА_9 і інших місцевостях Любельського воєводства та на території України діючи разом і за попередньою змовою з встановленими і невстановленими особами ОСОБА_4 приймав участь в організованій злочинній групі, що мала на меті заподіяння злочинів полягаючих у контрабанді через польсько-український державний кордон товарів, в тому числі охоплених забороною привезення в Україну та вручанні майнових вигод польським митникам за дії з порушенням закону шляхом непроведення контролю транспортних засобів перевозячих товари, тобто правопорушення передбачене статтею 258 параграф 1 Кримінального кодексу Республіки Польща.

Стаття 255 КК України, в редакції чинній на час інкримінованих ОСОБА_4 дій, передбачала кримінальну відповідальність за створення злочинної організації з метою вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, а також керівництво такою організацією або участь у ній, або участь у злочинах, вчинюваних такою організацією, а також організація, керівництво чи сприяння зустрічі (сходці) представників злочинних організацій або організованих груп для розроблення планів і умов спільного вчинення злочинів, матеріального забезпечення злочинної діяльності чи координації дій об`єднань злочинних організацій або організованих груп.

В Кримінальному кодексі України була відсутня окрема стаття Особливої частини, яка б передбачала відповідальність за участь в «організованій злочинній групі».

Крім цього, ОСОБА_4 згаданим вироком Республіки Польща засуджений за злочини передбачені § 1 статті 229 (надання неправомірної вигоди службовій особі), § 3 статті 229 (надання неправомірної вигоди службовій особі, вчинене учасником організованої групи) за які йому призначено загальне покарання 1 один рік і 6 шість місяців позбавлення волі, що відповідає ч. 2 ст. 369 КК України та ч. 3 ст. 28 КК України в редакції чинній на час інкримінованих ОСОБА_4 дій, яка передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Оскільки прийняття виконання рішення відбувається тільки у випадку, коли діяння, що становить підставу для рішення, є злочином також і за законодавством Держави виконання вироку або було б злочином, якби таке діяння було скоєне на території Держави виконання вироку, то суд не визнає та не приймає до виконання покарання за ст.258 параграф 1 Кримінального кодексу Республіка Польща, а саме 1 (один) рік позбавлення волі.

За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинне вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.

При визначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадку, передбаченого п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України, якщо строк покарання призначеного вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку визначеного вироком іноземної держави.

З урахуванням наведеного, з огляду на те, що призначене ОСОБА_4 вироком Окружного суду Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі відповідає виду покарання, встановленому санкцією ч. 2 ст. 369 КК України, суд вважає можливим визнати та виконати на території України вирок Окружного суду Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 , в якому вона просить звільнити ОСОБА_4 від покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців за вироком Окружного суду в Замості від 28 вересня 2020 року, з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10 червня 2021 року, на підставі п.4 ч. 1 ст.49 та ч.5 ст.74 Кримінального кодексу України у зв`язку з тим, що з дня вчинення кримінального правопорушення до дня набрання вироком законної сили пройшло 10 років, суд зазначає наступне.

Так, в обґрунтування поданого захисником клопотання міститься посилання на Європейську конвенцію про міжнародну дійсність кримінальних вироків, яку ратифіковано із заявами і застереженнями.

У Додатку I до цієї Конвенції зазначено, що кожна Договірна Держава може заявити, що вона залишає за собою право: (c) відмовити у виконанні європейського судового рішення у кримінальній справі, яке органи запитуючої Держави винесли в той час, коли, згідно з її власним законодавством, кримінальне провадження стосовно злочину, який покарано вироком, було б неможливе через давність часу.

Разом з тим, у статті 8 цієї ж Конвенції зазначено, що для цілей пункту 1 Статті 6 та застереження, зазначеного в пункті (c) Додатка I до цієї Конвенції будь-яка дія, що перериває чи призупиняє перебіг строку давності, належним чином виконана органами Держави винесення вироку, вважається такою, що має такий самий ефект при обчисленні строку давності в запитуваній Державі згідно з законодавством цієї Держави.

Враховуючи, що ОСОБА_4 засуджений вироком Окружного суду Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року за діяння, що мали місце в період з 2005 року до 2007 року, та в січні 2009 року, суд вважає, що згідно зі ст. 8 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, не підлягають застосуванню строки звільнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, суд зазначає, що в Додатку I до Конвенції визначено, що кожна Договірна Держава може заявити, що вона залишає за собою певне право, однак, в даному випадку, Міністерство юстиції України, встановивши відповідність запиту визнання і виконання вироку суду іноземної держави умовам, передбаченим міжнародним договором України, склавши Висновок за результатами розгляду запиту про передачу для виконання на території України покарання засудженого ОСОБА_4 , призначеного в Республіці Польща, звернулося до суду із клопотанням про визнання та виконання на території України вироку Окружного суду Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 602, 603, 604 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Клопотання Міністерства юстиції України про визнання та виконання на території України вироку суду іноземної держави - Окружного суду Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

Визнати і виконувати на території України вирок Окружного суду Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким він засуджений за § 1 статті 229 та § 3 статті 229 Кримінального Кодексу Республіки Польща до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч. 2 ст. 369 КК України та ч. 3 ст. 28 КК України на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Визначити строк покарання засудженому ОСОБА_4 , що підлягає відбуванню в Україні на підставі вироку Окружного суду Замості від 28.09.2020 року з урахуванням вироку Апеляційного суду в Любліні від 10.06.2021 року у виді 1 (один) рік і 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі рахувати ОСОБА_4 з моменту його фактичного затримання.

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України.

Після набрання ухвалою законної сили звернути таку до виконання.

Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області протягом семи днів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_1