Справа №639/2971/23
Провадження №1-в/639/179/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника ДУ ХВК №18 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова подання адміністрації ДУ «Холодногірська виправна колонія №18» про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, розлученого, з вищою освітою, засудженого:

-16.09.2020 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі,

відбуваючого покарання у ДУ «Холодногірська виправна колонія №18», -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася адміністрація ДУ «Холодногірська виправна колонія №18» з поданням про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_4 .

Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 позитивно характеризується, заохочувався адміністрацією установи, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В судовому засіданні представник установи ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_4 підтримали подання та просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення подання заперечував, посилаючись на те, що позитивні зміни характеристики засудженого мають не тривалий період часу, оскільки у квітні 2023 року ОСОБА_4 було переведено адміністрацією установи до дільниці соціальної реабілітації, за час відбування покарання останній мав 4 заохочення та 2 стягнення, а тому вважає, що засуджений лише стає на шлях виправлення, подання носить формальний характер та є передчасним.

Суд, дослідивши матеріали особової справи засудженого та матеріали судової справи, вислухавши думку учасників судового процесу, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 08.06.2012 № 847/5, відповідно до якого на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання,яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу, та особова справа.

Отже, висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку. (Відповідні висновки наведені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, наведеному в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2017р.)

На переконання суду аналогічний підхід має застосовуватися тим більше при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого.

При цьому згідно роз`яснень, які містяться в п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та ставлення до праці засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Отже, при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.

Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари, ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 засуджено 16.09.2020 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахується з 13.01.2020 року, кінець строку відбування покарання 13.01.2025 року.

На момент розгляду подання 04.07.2023 року засуджений відбув 3 роки 5 місяців 21 день, лишилось 1 рік 6 місяців 9 днів.

З характеристики засудженого від 07.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_4 прибув до державної установи «Холодногірська виправна колонія (№ 18)» з державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - 19.01.2021 року, мав 1 (одне) стягнення, заохочень не мав. Постановою начальника ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» від 12.04.2023 року згідно ст. 101 КВК України переведений до дільниці соціальної реабілітації на строк 1 рік 9 місяців 1 день. Працевлаштований на виробництві установи різноробом. До праці ставиться сумлінно, до майна установи і предметів праці дбайливо. Бере активну участь у ремонтно-відновлювальних роботах споруд установи, що було зруйновано внаслідок авіаційного удару 05.03.2022 року під час військового вторгнення РФ на територію України. Під час перебування в місцях позбавлення волі режим тримання порушував, мав 1 (одне) стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки встановлених КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці 4 (чотири) рази заохочувався адміністрацією установи. На заходи виховного характеру реагує позитивно. За характером спокійний, має охайний вигляд. У відношенні до засуджених неконфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. Приймає участь у програмі диференційного виховного впливу «Подолання алкогольної та наркотичної залежності», до реалізації ставиться із зацікавленістю. З представниками адміністрації ввічливий, сумлінно виконує їхні вимоги. Зв`язок з рідними підтримує шляхом телефонних розмов, отримує від них посилки передачі. Позов у сумі 8635 грн. 45 коп. відшкодовано повністю, виконавчі листи до установи не надходили. Вину у скоєному злочині визнає повністю.

Водночас, на виконання вищенаведених роз`яснень, наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від №2 від 26.04.2002 року та узагальненні ВССУ від 01.04.2017р., судом було досліджено дані про поведінку та ставлення до праці засудженого за весь час відбування покарання та встановлено таке.

Як вбачається з характеристики, доданій до подання та матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 19.01.2021р. За час тримання у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, мав 1 стягнення, заохочень не мав.

Згідно характеристик на засудженого від 06.10.2021р. та 20.07.2022р. ОСОБА_4 характеризувався посередньо, мав 1 стягнення та 2 заохочення. (ч. ІІ а. 174, 194 о.с.)

Відповідно до характеристики від 12.04.2023 року ОСОБА_4 лише стає на шлях виправлення та останньому доцільно змінити умови тримання шляхом переведення до дільниці соціальної реабілітації. (ч. ІІ а. 214 о.с.)

Суд зазначає, що за змістом ст. ст. 100, 154 КВК України, ст. ст. 81, 82 КК України процес виправлення засудженого для висновків про можливість його умовно-дострокового звільнення повинен мати послідовний характер: ст. 100 КВК України - особа стає на шлях виправлення, ст. 82 КК України - особа стала на шлях виправлення, ст. 81 КК України особа довела своє виправлення.

Рішенням комісії ДУ «Холодногірська виправна колонія №18» від 06.10.2021 року засудженому відмовлено в застосуванні ст. 100, 101 КВК України як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Рішенням комісії ДУ «Холодногірська виправна колонія №18» від 20.07.2022 року засудженому відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України як особі, яка не стала на шлях виправлення.

В подальшому рішенням комісії ДУ «Холодногірська виправна колонія №18» від 12.04.2023 року, тобто менш ніж за два місяці до ініціювання ДУ «Холодногірська виправна колонії (№18)» питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 , на засіданні комісії ХВК-18 позитивно розглянуто питання про переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації на строк 1 рік 9 місяців 1 день, відповідно ст. 101 КВК України, як особи яка лише стає на шлях виправлення.

У суду немає підстав та відомостей, що ставлять під сумнів такі висновки комісії, створеної адміністрацією установи, де засуджений відбуває покарання.

Крім того, з повідомлень-запитів адміністрації ДУ «ХВК №18» від 30.05.2023 вбачається, що 06.09.2023 року комісією установи планувався розгляд питання про можливість подання до суду матеріалів щодо умовно-достроково звільнення засудженого ОСОБА_4 , однак з вказаним поданням установа звернулась 09.06.2023 року, тобто за 3 місяці до визначеної дати.

Отже посилання ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» про доведеність виправлення ОСОБА_4 є сумнівними та суперечливими, а додержання правил поведінки, дотримання правил внутрішнього розпорядку та вимог безпеки праці, що зазначено як підстави заохочень ОСОБА_4 , є обов`язками засуджених, встановленими КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року № 2823/5. На думку суду, заохочення ОСОБА_4 були зроблені адміністрацією установи з метою стимулювання його правослухняної поведінки, ще не є ознакою виправлення засудженого.

Суд також зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Проведеною 10.05.2023р. згідно наказу МЮУ від 27.11.2020р. №4121/5 оцінкою встановлено середній рівень ризику вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та середній рівень втручання.

Таким чином, встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_4 покарання не містять достатніх підстав для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення, та навпаки встановлено, що більшу частину строку відбування покарання засуджений характеризувався посередньо, а період зміни його поведінки на кращу, з урахуванням строку призначеного покарання, має досить нетривалий характер, у зв`язку з чим, з огляду на значну частину невідбутої частини строку покарання майже 1 рік 6 місяців з призначених 5 років, в задоволенні подання необхідно відмовити, оскільки воно є необґрунтованим, передчасним та має формальний характер.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання адміністрації ДУ «Холодногірська виправна колонія №18» про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду впродовж 7 днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1