Дата документу 18.04.2023 Справа № 333/4614/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/522/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/4614/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25 жовтня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Запоріжжя, зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватою і засуджено за те, що вона в ранковий час 10.06.2021 року, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, знаходячись на кладовищі «Першотравневе» у м.Запоріжжі, шляхом вільного доступу придбала зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, який в подальшому перенесла до свого місця мешкання, а саме до квартири АДРЕСА_2 .

10.06.2021 року в ході проведення санкціонованого обшуку у квартирі АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_8 виявлено та вилучено зіп-пакет з кристалічною речовиною, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, маса якого складає 0,161 гр. в перерахунку на основу, який ОСОБА_9 зберігала за місцем мешкання для особистого вживання без мети збуту.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, без мети збуту. Їй призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на неї передбачених ст.76 КК обов`язків.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК із застосуванням ст.69 КК у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.3 ст.61 КК призначив обвинуваченій, яка має на утриманні неповнолітню дитину, покарання у виді обмеження волі, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, яке віднесено до кримінальних проступків, повністю визнала свою вину, розкаялася, сприяла розкриттю кримінального правопорушення, має на утриманні неповнолітню дитину, а обставини, які би обтяжували покарання обвинуваченої, відсутні. А тому у суду були всі підстави для призначення обвинуваченій із застосуванням положень ст.69 КК покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.309 КК, а саме у виді штрафу в мінімальному розмірі.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги і наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка її діянь, вид та розмір призначеного їй покарання в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_10 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними з огляду на наступне.

Загальні засади призначення покарання це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.61 КК обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_9 має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто дитину віком до чотирнадцяти років, а тому, з огляду на вимоги ч.3 ст.61 КК, їй не може бути призначено покарання у виді обмеження волі.

Проте суд наведених вимог кримінального закону не дотримався та призначив обвинуваченій ОСОБА_11 за ч.1 ст.309 КК покарання у виді обмеження волі, що свідчить про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

В своїй апеляційній скарзі прокурор вимагала призначити обвинуваченій покарання за ч.1 ст.309 КК із застосуванням ст.69 КК у виді штрафу в мінімальному розмірі.

Колегія суддів частково погоджується із доводами прокурора про скасування вироку суду і ухвалення нового вироку про призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу , оскільки, з огляду на правову позицію Великої палати Верховного Суду, викладену в постанові від 07.12.2021 року (справа №617/775/20 провадження №13-110кс21), зміна за результатами розгляду апеляційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК, на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченої. Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК не є: «застосуванням більш суворого покарання» в розумінні п.2 ч.1 ст.420 КПК; «неправильним звільненням від відбування покарання» в розумінні п.4 ч.1 ст.420 КПК; «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч.2 ст.404 і ч.1 ст.421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог з огляду на приписи ст.420 КПК не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

Санкцією ч.1 ст.309 КК розмір штрафу передбачено у розмірі від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, яке віднесено до кримінальних проступків, повністю визнала свою вину, щиро покаялася, офіційно не працевлаштована, має на утриманні малолітню дитину, має місце проживання та реєстрації, на спеціальному обліку у лікаря нарколога не перебуває. У даному провадженні обвинуваченою вчинено один епізод злочинної діяльності, потерпілі відсутні, шкода фактично не заподіяна. Обставин, які би обтяжували покарання обвинуваченої, у справі не встановлено.

На переконання колегії суддів, наведені обставини у їх сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, а тому у відповідності до положень ст.69 КК вони дають законні підстави для призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу в розмірі, нижчому від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.309 КК.

Колегія суддів вважає, що таке покарання буде достатнім для досягнення сформульованих у ч.2 ст.50 КК цілей, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. У зв`язку з чим апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 в цій справі в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4