Справа №577/4320/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1285/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у режимі відеоконференції у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено раніше встановлений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 2 місяці, з раніше визначеними умовами та розміром застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 28 серпня 2023 року, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2023 року, обвинуваченому ОСОБА_9 раніше встановлений запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовжено на строк 02 місяці, тобто до 21 вересня 2023 року до 24 год. 00 хв., з раніше визначеними умовами та розміром застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що обвинуваченого ОСОБА_9 невиправдано позбавлено права на свободу та особисту недоторканість, шляхом обрання занадто обтяжливого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того не надано можливість реалізувати право на апеляційне оскарження у передбачуваному законом порядку.

Існування зазначених у клопотанні ризиків, прокурором не було доведено.

Твердження про те, що обвинувачений ОСОБА_9 ніде не працював, не має постійного місця проживання, періодично змінював житло, яке винаймає, не підтверджують планів останнього переховуватися від суду. Обраний раніше запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний час доби, не порушувався обвинуваченим, що свідчить про його належну поведінку.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, обвинувальний акт складено, затверджено та скеровано до суду. Тобто, всі необхідні слідчі дії проведено, свідків опитано, а речові докази вилучено. Відповідно, судом не обґрунтовано, яким способом можливо перешкоджати кримінальному провадженню, крім того прокурором не було надано доказів наявності погроз чи спроб впливати обвинуваченим на свідка.

Матеріали провадження не містять жодних документів, на підставі яких можна встановити репутацію, майновий стан та наркотичну залежність обвинуваченого про що зазначив суд першої інстанції в обґрунтування оскаржуваної ухвали в частині існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

На думку сторони захисту, навіть за умови доведення вищезазначених ризиків, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може повністю їм запобігти. Так, не залишаючи житло цілодобового або у певний час доби, ОСОБА_9 не міг би фізично вчинити будь-які дії, спрямовані на реалізацію ризиків.

В основу обвинувачення у вчиненні незаконного збуту наркотичних засобів покладено лише твердження ОСОБА_10 , проте жодних доказів передачі обвинуваченим останньому амфетаміну, в матеріалах справи не міститься.

Крім того оскаржуване судове рішення ухвалене більше ніж за місяць до спливу попереднього визначеного строку тримання під вартою. Враховуючи, що даний запобіжний захід є найбільш обтяжливим, завчасне продовження є невиправданим та безпідставним.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, ОСОБА_9 ніде не працює, не має постійного місця проживання, періодично змінював житло, яке винаймав, систематично на протязі тривалого часу вживав наркотичні засоби та має залежність від них. Крім того, свідок ОСОБА_10 є знайомим обвинуваченого, відповідно, у разі перебування останнього на волі, він може незаконно впливати на свідка шляхом умовлянь, погроз та здійснення психологічного тиску.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику переховування обвинуваченого від суду. Так, з єдиного державного реєстру судових рішень, яке перебуває у публічному доступі, встановлено, що до обвинуваченого ОСОБА_9 неодноразово були вжиті заходи для забезпечення останнього прибуття до суду, постановляючи ухвали суду про привід обвинуваченого. Вище вказане свідчить про неналежну поведінку обвинуваченого та підтверджує існування ризику переховування останнього від суду у випадку звільнення його з під-варти.

Крім того необхідно враховувати, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час (оголошення тривоги, відсутність електропостачання, недофінансування та неналежне кадрове забезпечення, і т.п.) та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків та реалізації наданих прав з більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наявні ризики неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, які були правовою підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати та є достатньо вагомими і судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що ці ризики вже перестали існувати або втратили своє важливе значення.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження триває, що вказує на те, що свідки у справі не допитані, а тому обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.

Також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 є особою схильною до скоєння кримінальних правопорушень, раніше судимий за вчинення тяжких злочинів. Так, після направлення до суду обвинувального акту за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК України, останній не зупинився та вчинив нове кримінальне правопорушення. Вище викладене свідчить про існування ризику вчинення ОСОБА_9 інших кримінальних правопорушень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

При розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, апеляційний суд повинен уникати наскільки це можливо, будь-якого дублювання в збиранні та оцінці доказів, які мають значення для розгляду кримінального провадження щодо доведеності висунутого обвинувачення, яке здійснюється судом першої інстанції, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції повинен відбуватись впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно, доводи захисника обвинуваченого про не доведення факту вчинення ОСОБА_9 незаконного збуту наркотичних засобів ОСОБА_10 , колегія суддів необґрунтованими.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо обрання, скасування, зміни або продовження запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів.

До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, суд ухвалюючи судове рішення від 21 липня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке закінчується 28 серпня 2023 року, жодним чином не порушив вимоги кримінального процесуального Закону України, яким не передбачено граничний строк розгляду судами поданих клопотань.

Щодо доводів апелянта про порушення судом апеляційної інстанції права на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 28 КПК під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення судового провадження у розумні строки забезпечується судом. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Неможливість сформувати колегії суддів, оголошення неодноразових повітряних тривог, які унеможливлюють проведення судового розгляду з метою запобігання загрози життю та здоров`я суддів та учасників судового процесу в період воєнного стану, не є підтвердженням формальної реалізації права обвинуваченого на апеляційне оскарження.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, розумність тривалості судового розгляду має бути оцінена в світлі обставин справи і з урахуванням наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника і відповідних органів влади та те, що було поставлено на карту для заявника в спорі (рішення у справах "Пелісьє і Сассі проти Франції" п. 67, "Фридлендер проти Франції" п. 43).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, сторона захисту не позбавлена права подати заяву про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, що не потребує проведення судового засідання за участю всіх учасників судового засідання.

Також є такими, що не заслуговують на увагу суду доводи сторони захисту про те, що такий запобіжний захід як домашній арешт зможе запобігти ризикам, визначеним у ст.177 КПК України, оскільки враховуючи встановлені обставини, а також особу обвинуваченого, вони є непереконливими.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4