ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1711/23 Справа № 183/8288/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000597, за апеляційною скаргою прокурора Балакліївського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Балаклія Харківської області, одруженої, з вищою освітою, тимчасово не працюючої, не маючу інвалідності, не страждаючу важкими захворюваннями, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та державного управління місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, у сфері освіти, строком на 10 років.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту початку фактичного відбування покарання. Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк її перебування під вартою з 14.11.2022 до 22.02.2023 включно.

Окрім того, судом вирішено питання про долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 111-1 КК України, тобто у здійсненні громадянином України дій, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.

Так, у ОСОБА_7 , яка перебувала в с. Яковенково на території Балаклійської міської ради Ізюмського району Харківської області, територія якого була окупована з 27.02.2022 по 08.09.2022, в кінці липня місяця 2022 року виник злочинний умисел, направлений на співпрацю з представниками збройних сил РФ, а саме: проведенні діяльності, спрямованої на впровадження стандартів освіти держави-агресора у навчальному закладі Яковенківської гімназії Балаклійської міської ради.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент російської федерації (далі РФ) ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади РФ, всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 року № 36/103, від 16.12.1970 року № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 року № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 року № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС РФ на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.

З цією метою ОСОБА_7 , перебуваючи на території с. Яковенково Ізюмського району Харківської області, в кінці липня 2022 року, більш точну дату в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, направлений на співпрацю з представниками збройних сил РФ, а саме: проведенні діяльності, спрямованої на впровадження стандартів освіти держави-агресора у навчальному закладі, добровільно надала згоду представникам окупаційної адміністрації РФ щодо її призначення на посаду директора Яковенківської загальноосвітньої школи.

В подальшому ОСОБА_7 01.08.2022 року добровільно уклала трудовий договір № 27 з представником роботодавця в особі керівника відділу освіти Балаклійського територіального управління Ізюмського району Харківської області ОСОБА_10 , про прийняття її на роботу до Яковенківської загальноосвітньої школи с. Яковенково Ізюмського району Харківської області на посаду директора вищевказаної школи, з місцем постійної роботи за адресою: АДРЕСА_2 , про що ОСОБА_10 цього ж дня видала відповідний наказ № 27-К.

У період часу з 01.08.2022 по 08.09.2022 ОСОБА_7 , займаючи посаду директора школи, з метою запровадження системи освіти держави-агресора, повідомила вчителям, батькам учнів місцевої гімназії про встановлення та поступове впровадження в новоствореній окупаційною владою в Яковенківській загальноосвітній школі стандартів освіти російської федерації з впровадженням освітнього процесу на російській мові, а також 01.08.2022 року видала накази про прийняття на роботу до Яковенківської загальноосвітньої школи завідуючого господарством та технічного персоналу.

18.08.2022 ОСОБА_7 з іншими працівниками школи, а саме членами комісії: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вилучила підручники на українській мові, агітаційну українську символіку, шкільну документацію, художню літературу з учбового процесу, про що було складено та підписано нею, як головою комісії, відповідний акт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватою за ч. 3 ст. 111-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та державного управління місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, у сфері освіти, строком на 10 років.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення та доведеності вини обвинуваченої, вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості. Так, прокурор вказує, що суд, при призначенні обвинуваченій покарання, не надав належної оцінки тому, що вона вчинила кримінальне правопорушення, в період дії воєнного стану в Україні, проти основ національної безпеки України, виконуючи особливу роль особи, яка вчинила колабораційну діяльність у закладах освіти, спричинила вкрай негативні наслідки для впровадження повноцінного освітнього процесу в Україні, внаслідок чого призначив занадто м`яке покарання, яке є несправедливим та недостатнім для її виправлення, а тому вирок підлягає скасуванню в цій частині.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалити новий в ціфй частині.

Обвинувачена та її захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_15 ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 111-1 КК України, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій,та наявність тих, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Цим обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, в межах санкцій інкримінованого їй кримінального правопорушення, з його реальним відбуванням та призначенням додаткового покарання, визначеного санкцією цієї статті, а саме позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та державного управління місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, у сфері освіти.

При цьому, строк та вид, призначеного судом додаткового покарання обвинуваченій прокурором не оскаржується.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Отже, колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_7 призначене у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України, з його реальним відбуванням, та призначене додаткове покарання, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Твердження прокурора, що суд не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, в період дії воєнного стану в Україні, проти основ національної безпеки України, виконуючи особливу роль особи, яка вчинила колабораційну діяльність у закладах освіти, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні, й ним надана належна оцінка.

При цьому, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції та з чим погоджується колегія суддів, враховуючи встановленні судом обставини вчинення злочину та особу обвинуваченого, а також те, що злочин вчинено в умовах дії воєнного стану, підстав для застосування до обвинуваченої положень ст.ст. 69, 75 КК України, не має.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Балакліївського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4