В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 642/1948/21

Провадження №1-кп/642/116/23

16 серпня 2023 року

м. Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7

перекладача - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000328 від 10.02.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, малолітніх дітей на утриманні не має, без визначеного місця проживання, неодноразово судимого: 14.09.2009 Ленінським районним судом м. Харкова, за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, 10.07.2013 Харківським районним судом Харківської області, за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 06.04.2016 Ленінським районним судом м. Харкова, за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Єреван Вірменія, вірменина, громадянина Вірменії, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, малолітніх дітей на утриманні не має, без визначеного місця проживання, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

10 лютого 2021 близько 04.15 год., ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , перебуваючи у публічному місці, а саме на платформі № 4 Південного вокзалу м. Харкова, який розташований по пл.Привокзальна, 1 в м.Харкові, з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи елементарними правилами моральності та добропристойності, що супроводжувалось особливою зухвалістю, виражаючись нецензурними словами, порушуючи порядок у громадському місці, діючи групою осіб, безпричинно вчинили хуліганські дії за наступних обставин.

У ОСОБА_6 , діючи в групі з ОСОБА_4 , перебуваючи у вагоні поїзда на платформі № 4 вокзалу, виник конфлікт з ОСОБА_9 щодо мобільного телефону. В подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , діючи з хуліганських мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, виражаючи явну неповагу до загальноприйнятих норм моралі, протиставляючи себе суспільству та використовуючи незначний привід, кожен почав висловлюватись нецензурною лайкою в бік потерпілого та по черзі почали штовкати та наносити тілесні ушкодження ОСОБА_9 .

В результаті незаконних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження.

Крім того, у ОСОБА_6 одразу після конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , 10.02.2021 близько 04.20 год., у вагоні поїзду на платформі № 4 Південного вокзалу в м.Харкові, який розташований по пл.Привокзальна, 1, виникає умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном.

Перебуваючи на вищевказаному місці, діючи умисно, повторно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер наслідків свого діяння і бажаючи їх настання, ОСОБА_6 вихопив з рук потерпілого мобільний телефон «Samsung Galaxy J7 SM-J710FN 2/16 Gb» з зарядним пристроєм до нього вартістю, згідно висновку судово - товарознавчої експертизи №CE-19/121-21/4161-ТВ від 26.02.2021 - 1525 грн. Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , застосувавши фізичну силу - повалив на землю потерпілого та маючи перевагу в силі, подолав супротив потерпілого, далі стягнув з ОСОБА_9 куртку синьо-червоного кольору, вартістю зі слів потерпілого 2000 грн., далі ОСОБА_6 витягнув з лівої кишені джинсів потерпілого грошові кошти в сумі 400 гривень. Після чого ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину з вищевказаним майном.

Таким чином ОСОБА_6 з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров?я потерпілого, відкрито заволодів майном потерлого ОСОБА_9 та завдав матеріальну шкоду на загальну суму 3 925 грн.

ІІ. Позиція обвинувачених щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України (хуліганство), а саме: грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповагою до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб та у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України (хуліганство), а саме: грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповагою до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати.

Показання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності їх позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визнали свою вину у повному обсязі та не оспорюють фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора, обвинувачених та захисників, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитами обвинувачених та дослідженням матеріалів, які характеризують особи обвинувачених.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст.296 КК України (хуліганство), а саме: грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповагою до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб та кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними та протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст.296 КК України (хуліганство), а саме: грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповагою до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, останній раз засуджений 06.04.2016 Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, відбув покарання повністю, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має ряд хронічних тяжких захворювань: імунодефіцит - ВІЛ інфекція, ІІІ клінічна стадія, гепатит В,С, потребує належного медичного лікування, офіційно не працевлаштований, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або батьків похилого віку, спричинену шкоду відшкодував потерпілому повністю, щиро розкаявся.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до п. 1 ч.1 ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з абз.17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до висновку досудової доповіді Новобаварського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 12.05.2021 встановлено високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_6 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи неможливе без позбавлення або обмеження волі.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

За змістом ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Внаслідок чого, на підставі ч.1 ст.70 КК України суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким та тяжким умисним злочином, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкцій ч.2 ст. 186, ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням положень ч.1 ст. 70 КК Украйни, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який має ряд хронічних тяжких захворювань та потребує належної медичної допомоги, тривалий час перебуває під вартою (1 рік 6 місяців), щиро розкаявся, суд, вмотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Пом`якшуючі обставини - це встановлені судом різні відомості, що свідчать про менший ступінь небезпечності особи винного та вчиненого ним злочину й дають підстави для застосування до нього менш суворого покарання.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду від 24.10.2003 року №7 «Про практику застосування судами кримінального покарання» (із змінами внесеними згідно з Постановами Верховного Суду) суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо). Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Так, відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання належать як зазначені, так і не зазначені в законі, але встановлені судом за конкретною справою об`єктивні та суб`єктивні чинники, що не є ознаками конкретного складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, проте свідчать про занижений ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння і (або) особи винного і тим самим надають суду право для пом`якшення покарання.

Враховуючи пом`якшуючі обставини, які наведені вище і які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає, що при призначенні ОСОБА_6 основного покарання, слід застосувати ст.69 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.186 КК України, а саме строком на 3 роки позбавлення волі.

При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в ході розгляду в суді при розгляді даного кримінального провадження, а тому з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає доцільним запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, залишити до набрання вироком законної сили.

Термін відбуття покарання обчислювати з моменту фактичного затримання - 10.02.2021 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Таким чином, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення зараховується судом у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тому суд вважає за необхідне врахувати це в своєму рішенні, тобто у строк відбування покарання, призначеного за цим вироком, зарахувати ОСОБА_6 строк перебування під вартою з дня фактичного затримання - 10.02.2021 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він є громадянином Вірменії, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому правопорушенні, активно сприяв його розкриттю, тривалий час перебував під вартою по даному кримінальному провадженню (9 місяців 1 день).

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до п. 1 ч.1 ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є нетяжким умисним злочином, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.296 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.02.2021, ОСОБА_4 затримано 10.02.2021 о 05-40 год., ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.02.2021 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», який продовжувався на час розгляду кримінального провадження.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 11.11.2021 ОСОБА_4 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Таким чином, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення зараховується судом у разі засудження до обмеження волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосоване попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі, суд вважає за необхідне врахувати це у своєму рішенні, тобто у строк відбування покарання зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 10.02.2021 року по 11.11.2021 рік ( 9 місяців 1 день) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.118 КПК України, витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.124, п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Судові витрати за проведену судово-товарознавчу експертизу №СЕ-19/121-21/4161-ТВ від 26.02.2021 складають 653,80 грн., які підлягають стягненню в рівних частинах по 326,90 грн. з кожного обвинуваченого на користь Держави згідно ст.124 КПК України

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч.4 ст.174 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.02.2021 року по справі №638/1835/21 (провадження №1-кс/638/435/21) накладено арешт на речові докази: куртку чоловічу синьо-червоного кольору, мобільний телефон срібного кольору «SamsungGalaxyJ7», зарядний пристрій від телефону. У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на вищезазначене майно.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100,124, 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року 6 місяців 2 днів обмеження волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10.02.2021 року по 11.11.2021 рік ( 9 місяців 1 день) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України -3 (три) роки позбавлення волі;

-за ч.2 ст.296 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень (злочинів) шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10 лютого 2021 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобтоз 10 лютого 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведену судово-товарознавчу експертизу №СЕ-19/121-21/4161-ТВ від 26.02.2021 у розмірі 326,90 (триста двадцять шість грн. 90 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави витрати за проведену судово-товарознавчу експертизу №СЕ-19/121-21/4161-ТВ від 26.02.2021 у розмірі 326,90 (триста двадцять шість грн. 90 коп.) грн.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.02.2021 року по справі №638/1835/21 (провадження №1-кс/638/435/21) на куртку чоловічу синьо-червоного кольору, мобільний телефон срібного кольору «SamsungGalaxyJ7», зарядний пристрій від телефону - після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази по справі:

- куртка чоловіча синьо-червоного кольору, мобільний телефон срібного кольору «Samsung Galaxy J7 SM-J710FN 2/16 Gb», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , зарядний пристрій від телефону, які перебувають на відповідальному зберіганні потерпілого ОСОБА_9 - після набрання вироком законної сили - вважати повернутими власнику ОСОБА_9 , 1974 року народження.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1