Справа № 308/9957/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2023 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000540 від 22.05.2020, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Брест, Республіка Білорусь, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, обіймає посаду директора ПОГ «Поділля-Інбудпроект» ГО «ВО СОІУ», одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з висунутим ОСОБА_4 обвинуваченням, він, згідно з наказом начальника Головного управління ДФС у Закарпатській області від 31.07.2018 № 135-о призначений на посаду начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Головного управління ДФС у Закарпатській області та згідно з наказом Голови комісії з реорганізації Головного управління, начальника Головного управління ДФС у Закарпатській області від 16.12.2019 № 828-о призначений у порядку дисциплінарного стягнення відповідно до дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ на посаду оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Головного управління ДФС у Закарпатській області, здійснюючи функції представника влади, будучи працівником правоохоронного органу, тобто являючись службовою особою, діючи умисно, у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, вчинив факт службового підроблення офіційного документу, а саме: акту приймання-передачі речей на відповідальне зберігання від 01.02.2020, та власноручно поставив підпис від імені ОСОБА_7 , у графі «підпис» напроти рукописних записів «ОСОБА_7 », куди вніс завідомо неправдиві відомості про передачу останній на відповідальне зберігання товарно-матеріальних цінностей: резервуару стального кольору об`ємом 8 м.куб. в кількості 1 штука, гумового шлангу чорного кольору в кількості 1 штука.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме: внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Обвинувачена ОСОБА_4 подав до суду клопотання, згідно з яким просить звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2020 за № 0000540 про його обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив звільнити його підзахисного від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечив проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що клопотання обвинуваченого слід задовольнити, виходячи з наступного.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (ст. ст. 284-288 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

У тому разі, коли обвинувачений заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з абзацами 1, 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 № 12 звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України у порядку, встановленому КПК України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення вчинено 01.02.2020 та його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 366 КК України.

Злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 2 ст. 4 КК України).

Санкція ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції Закону № 1261-VII від 13 травня 2014 року, чинного на момент вчинення кримінального правопорушення) передбачає покарання у виді штрафу до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України (у редакції закону, чинного на момент вчинення кримінального правопорушення) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII.

Зазначеним Законом внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та встановлено нову класифікацію кримінальних правопорушень, а саме санкція ч. 1 ст. 366 КК України (в новій редакції) передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Згідно з ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже, діяння, що інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , на час розгляду клопотання є нетяжким злочином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Дії, за якими інкриміновано ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України, відбувалися 01.02.2020 - за межами трирічного строку на момент подання обвинуваченим клопотання до суду.

Судом встановлено, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 , не зупинявся та не переривався, у зв`язку з чим строк притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України закінчився.

Таким чином, оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення минуло понад три роки, обвинувачений протягом цього періоду не ухилявся від слідства або суду, вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, не вчинив нового кримінального правопорушення та звернувся з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності, він може бути звільненим від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

При цьому суд враховує, що відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання обвинуваченим вини є правом, а не його обов`язком, а тому невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації права обвинуваченого на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням особи своєї винуватості у вчиненні злочину.

Отже, визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення, чинним законодавством не передбачено.

За таких обставин, клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, підлягає задоволенню, а кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000540 від 22.05.2020, про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, закриттю.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

У обвинувальному акті зазначено, що витрати на залучення експерта під час проведення досудового розслідування становлять 10416,40 грн. (за проведення Тернопільським відділенням КНДІСЕ судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів, висновок № 1012-1014/20-22 від 31.08.2020).

Статтею 118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким установам із Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Водночас ч. 1 ст. 126 КПК України унормовано, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Тобто суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Вказане твердження узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17.

Кримінальний процесуальний кодекс України прямо не передбачає стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у загальному розмірі 10416,40 грн. слід віднести на рахунок держави.

Така позиція суду відповідає правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 12.09.2022 у справі № 203/241/17.

Питання щодо застосування, зміни або скасування заходів забезпечення кримінального провадження, які б підлягали вирішенню при постановленні ухвали про закриття кримінального провадження, відсутні.

Питання щодо речових доказів вирішується судом в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 284-288, 369-372, 376, 392, 395 КПК України, ст. 49 КК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000540 від 22.05.2020, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Речові докази: акт приймання-передачі речей на відповідальне зберігання від 01.02.2020, що зберігається у матеріалах кримінального провадження № 00000540 від 22.05.2020; книгу обліку речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження, 2019 рік (прошитий і пронумерований на 50 арк.), що зберігається окремо при матеріалах кримінального провадження № 00000540 від 22.05.2020 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 15 травня 2023 року о 16 год. 50 хв.

Головуюча ОСОБА_1