ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8465/23
провадження № 1-кп/753/1506/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого. ч. 1 ст. 286-1 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 14 лютого 2023 року о 17 год. 13 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «КІА К5» д.н.з НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння (амфетамін, метамфетамін), рухаючись проїзною частиною вул Харківське шоме,210 у м. Києві, в напрямку від вул. Чернігівської по площі Харківської, допустив порушення вимог п. 18.4, 12.4 ПДР, яке виразилось в тому, що він, рухаючись зі швидкістю 64,12 км/год. +/- 2,56 км/год., яка перевищує максимально дозволену на даній ділянці дороги 50 км/год., створив своїми односторонніми діями для себе умови, в яких був позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зімни та постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу. Так, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначено дорожньою розміткою 1.14.1 додатку 2 та дорожніми знаками 5.38.1 (пішохідний перехід) і 5.38.2 (пішохідний перехід) додатку 1 до ПДР України, який розташований навпроти будинку № 210, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, а саме, звернувши увагу, що перед нерегульованим пішохідним переходом зменшують швидкість транспортні засоби, що рухались крайньою лівою та середньою смугами попутного напрямку, не зупинився та не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, виїхавши на пішохідний перехід, допустивши наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який рухався по пішохідному переходу з ліва на право відносно руху «КІА К5», та мав перевагу в русі, в результаті чого потерпілий отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритої травми правої гомілки: перелом медіальної кісточки правої гомілки (зі зміщенням уламків); уламковий перелом діафіза правої малогомілкової кістки в дистальній третині (зі зміщенням уламків).

Порушення вказаних пунктів ПДР України водієм ОСОБА_2 знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, які настали у ДТП, а саме, заподіянні потерпілому ОСОБА_5 середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що 13 лютого 2023 року він дійсно порушив ПДР України, намагаючись об`їхати авто, які пригальмовували, праворуч, на пішохідному переході не зреагував вчасно на потерпілого, в результаті чого відбувся наїзд на пішохода. Зазначив, що перевищив швидкісний режим, а перед цим вживав коктейлі в клубі, в яких була наркотична речовина. Розумів, що керував в стані наркотичного сп`яніння, однак, із самого початку не ухилявся від слідства, відшкодував завдані збитки в повному обсязі, у зв`язку з чим, потерпілий не має до нього жодних претензій. Дуже шкодує про вчинене, запевнив суд, що не буде вчиняти правопорушень у майбутньому, просив суворо не карати, врахувати наявність на його утриманні неповнолітньої дитини та повне відшкодування шкоди потерпілому.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_2 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та захисник не оспорюють фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, а також висновок експерта № 052-26-2023, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд виходить з положень ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним» («Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року). У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжкого, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті.

Так, ОСОБА_2 щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував у повному обсязі шкоду потерпілому. Також, обвинувачений має на утриманні малолітню дитину, що також визнається судом обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено та не вказував про їх наявність прокурор у судових дебатах.

Судом також враховуються і дані про особу обвинуваченого, який несудимий, на спеціальних обліках не перебуває, має постійне місце проживання, раніше ні в чому осудному помічений не був.

Також суд враховує позицію потерпілого, який в своїй заяві зазначив про відсутність претензій до обвинуваченого, просив суворо не карати.

При цьому суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що в сукупності з даними про особу обвинуваченого, дає підстави відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України для переходу до більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції частини статті, і тому призначає покарання у виді обмеження волі, вважаючи, що саме таким покаранням буде досягнуто мету, передбачену ч. 2 ст. 50 КК України - виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Також суд, враховуючи наслідки вчиненого кримінального правопорушення, вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в мінімальних межах, встановлених для даного виду покарання санкцією частини статті.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ураховуючи викладене, суд уважає за необхідне скасувати арешт на майно, яке накладено ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року, - автомобіль марки «КІА к5» д.н.з. НОМЕР_1 .

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 та ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, і призначити йому покарання, з застосуванням вимог ст. 69 КК України, у виді 1 року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання обчислювати з дня прибуття і постановки ОСОБА_2 на облік у виправному центрі.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати за проведення експертиз по справі на загальну суму 6974 грн. в дохід держави.

Скасувати арешт на майно, яке накладено ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року, - автомобіль марки «КІА к5» д.н.з. НОМЕР_1 .

Речовий доказ - автомобіль марки «КІА К5» д.н.з НОМЕР_1 , який знаходиться на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих трансопртних засобів ГУ НП у м. Києві, що по вул. Пухівська,3 у м. Києві, - повернути власнику ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського Апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1