Дата документу 12.04.2023 Справа № 311/1255/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/1255/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/752/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 6 березня 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Марківка Коломийського району Івано-Франківської області, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 травня 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, до Хортицького районного суду м. Запоріжжя звернулась прокурор Василівської окружної прокуратури ОСОБА_8 з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

В обґрунтування свого клопотання, прокурор вказала, що на розгляді Василівського районного суду Запорізької області перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Ухвалою слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 17 березня 2021 року включно, який ухвалами Василівського, Токмацького районних судом Запорізької області, Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області та Хортицького районного суду м. Запоріжжя був неодноразово продовжений. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 територіальну підсудність судових справ Токмацького районного суду Запорізької області змінено на Хортицький районний суд м. Запоріжжя. Оскільки на теперішній час ризики, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зникли, не зменшилися та продовжують існувати, прокурор просила продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до останнього.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 6 березня 2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 травня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що судове провадження з об`єктивних причин не може бути завершене до спливу строку тримання під вартою, запровадження в Україні військового стану, тимчасову окупацію територій, де проживає обвинувачений та відсутність можливості контролю за зобов`язанням обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що він вже тривалий час перебуває під вартою, проте судовий розгляд не відбувається.

Зазначає про недоведеність його вини у даному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, вказав, що він не винуватий та просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що кримінальне провадження перебувало на розгляді в м. Василівка, яка нараз є тимчасово окупованою. Зазначив, що прокурор не доводить вину обвинуваченого, кримінальне провадження на стадії відновлення.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 12 років із конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність соціальних зв`язків, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

При цьому, слід зазначити, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії».

Крім того, ризик переховування підтверджується ще тим, що місце проживання обвинуваченого ОСОБА_6 знаходиться на тимчасово окупованій території, зокрема, у Василівському районі Запорізької області, що зможе спонукати його до спроб переховатися на такій території.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що дане кримінальне провадження наразі не розглянуто, а згідно клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу, потерпіла та свідки у даній справі є місцевими жителями населеного пункту, де проживає обвинувачений, у зв`язку із чим, він може бути обізнаним про їх анкетні дані, що дасть йому можливість незаконно впливати на таких осіб, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення від кримінальної відповідальності.

Також обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово судимий в тому числі за умисні корисливі злочини проти власності, неодноразово раніше звільнявся від відбування покарання як з випробуванням, так і по відбуттю строку покарання, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатні забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Доводи ОСОБА_6 про його довготривале перебування під вартою обумовлюються об`єктивними чинниками, такими як складністю кримінального провадження, кількістю учасників судового провадження, обсягом дослідження доказів та відповідною процесуальною поведінкою учасників провадження.

Крім того, слід врахувати і той факт, що наразі згідно Указом Президента України діє воєнний стан, який неодноразово продовжується, що також уповільнює розгляд даного кримінального провадження, оскільки матеріали кримінального провадження перебували на розгляді Василівського районного суду Запорізької області, а м. Василівка наразі є тимчасово окупованою територією.

Між іншого слід зазначити, що як випливає із клопотання прокурора, потерпіла та свідки у даному кримінальному провадженні є мешканцями населеного пункту, яке наразі є тимчасово окупованим, що також впливає на розгляд вказаної справи.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи.

Таким чином, в даному випадку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Щодо посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на недоведеність його вини у даному кримінальному провадженні, то вони фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

Крім того, під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд здійснює тільки перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо вимог обвинуваченого у судовому засіданні апеляційного суду про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то слід вказати на таке.

Згідно до ч. 3 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зазначається точна адреса житла, яке обвинуваченому забороняється залишати.

Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що місце проживання обвинуваченого ОСОБА_6 до його затримання є: АДРЕСА_2 . Вказаний населений пункт наразі є тимчасово окупованим.

Жодної іншої адреси місця проживання обвинуваченим не зазначається.

У зв`язку із чим, на думку апеляційного суду, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, як цього вимагає апелянт, є неможливим через відсутність в тому числі і відомостей про точну адресу проживання на території, яка є підконтрольною території України.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 6 березня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 травня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4