ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадження №0003951 від 02.07.2018 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городець, Володимирецького району, Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше несудимого, із професійно-технічною освітою, працюючого водієм в ТОВ "Текстиль",

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представників потерпілого-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2018 року, о 22 год 50 хв, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Chery Eastar реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Гагаріна зі сторони вул. Князя Романа в напрямку вул. Костромська в м. Рівне, навпроти будинку №75, на вул. Гагаріна у м. Рівне, в порушенням вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту - Правила дорожнього руху), при виникненні небезпеки для руху негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не врахував дорожню обстановку, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , який рухався попереду на велосипеді Azimut.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки у вигляді контузії обох легень, з наявністю переломів 3, 4, 5, 6, 7, 8 ребер справа, ускладненої правобічним гемопневмотораксом та підшкірною емфіземою справа, травматичного розриву нижньої третини трахеї в мембронозній частині, закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку легкого ступеня, множинних забоїв-осаднень м`яких тканин голови, множинних забоїв-осаднень кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Порушення ОСОБА_3 п. 12.3 Правил дорожнього руху, які передбачають, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, що виразилось у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженими в суді доказами, обсяг який визначений судом за погодженням з учасниками судового провадження.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав повністю та показав, що дійсно 01 липня 2018 року близько 22 год 50 хв, рухався автомобілем Chery Eastar реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Гагаріна зі сторони вул. Князя Романа в напрямку вул. Костромська в м. Рівне, навпроти будинку №75, на вул. Гагаріна у м. Рівне, порушив вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив наїз на велосипедиста ОСОБА_5 , який отримав тяжкі тілесні ушкодження. Додатково вказав, що завдану кримінальним правопорушенням шкоду потерпілому відшкодував повністю, останній жодних претензій до нього не має, просить суд суворо його не карати. Також просить суд не позбавляти його права керувати транспортними засобами, оскільки він працює водієм, і посвідчення водія необхідне для роботи та забезпечення своєї сім`ї.

Потерпілий ОСОБА_5 будучи допитаним у судовому засіданні не заперечував проти обставин скоєння наїзду на нього обвинуваченим. Крім того вказав, що 01 липня 2018 року близько 22 год 50 хв, рухався велосипедом по вул. Гагаріна зі сторони вул. Князя Романа в напрямку вул. Костромська в м. Рівне, в якийсь момент відчув удар, після якого втратив свідомість. Як з`ясувалось пізніше, водій трансопортного засобу Chery Eastar реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 здійснив наїзд на нього, внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження. Завдану кримінальним правопорушенням шкоду останнім йому відшкодовано повністю, міру покарання обвинуваченому покладає на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що у вересні 2018 року по данному кримінальному провадженні приймав участь у слідчому експерименті, однак так як дорожньо транспортна подія була давно, пояснити додатково нічого не може. Повністю підтримав протокол слідчого експерименту від 22.09.2018, який засвідчив своїм підписом. Зауважень та доповнень до протоколу не висловлював. Погодніх умов того дня не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_10 будучи допитаний у судовому засіданні показав, що 01 липня 2018 року близько 22 год 55 хв, рухався автомобілем Фольксваген ЛТ-35 по вул. Гагаріна зі сторони вул. Князя Романа в напрямку вул. Костромська в м. Рівне в правій смузі руху із швидкістю приблизно 40 км/год та боковим інтервалом до краю проїзної частини приблизно 1метр. Попереду нього у лівій смузі рухався автомобіль Черрі. В цей час він помітив, як приблизно за 30 метрів від переднього бамперу автомобіля Черрі силует велосипедиста, який рухався по середині дорожньої розмітки в повільному темпі приблизно 5 км/год. Тоді водій автомобіля Черрі не змінюючи напрямок руху, не гальмуючи, допустив наїзд на велосипедиста. Інших авто при цьому на дорозі не було. В час ДТП було темно та йшов дощ. Дорожнє покриття було мокрим. Самого наїзду автомобіля на велосипедиста не бачив. Також вказав, що світловідбиваючих елементів на велосипеді не бачив.

Допитаний в судовому засіданні експерт Рівненського НДЕКЦ ОСОБА_11 повністю підтримав складені ним висновки експерта №3.1-407/18 від 09.08.2018; №3.1-408/18 від 10.08.2018; №3.1-631/18 від 17.10.2018. Додатково зазначив, що вихідні дані для проведення експертиз надавалися слідчим кримінального провадження. В дорожній обстановці, яка була наведена у наданих на експертизу вихідних даних, дії водія ОСОБА_3 не відповідають вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху та з технічної точки зору і знаходяться в причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди.

Допитана судом в якості свідка, завідувач Рівненського обласного центру з гідрометеорології ОСОБА_12 показала, що за даними репрезентативної до території м. Рівне, вул. Гагаріна авіаметеостанції Рівне 22.09.2018 в період часу 15 год 33 хв по 19 год 30 хв спостерігався дощ, який жодним чином на видимість на дорозі не впливав.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що 01 липня 2018 року близько 23 год 00 хв, йому як слідчому надійшло повідомлення про ДТП, що сталось по вул. Гагаріна в м. Рівне. Через 10 хв він прибув на місце ДТП. Як з`ясувалося водій автомобіля Chery Eastar допустив наїзд на велосипедиста, який рухався попереду нього на велосипеді Azimut. На дворі був дощ, однак це не впливало на видимість на дорозі. Слідчий експеримент було проведено при тих погодніх умовах, які були на момент ДТП. Зауважень до проведеного слідчого експерименту від обвинуваченого чи інших осіб не поступало.

Таким чином, крім показів потерпілого, обвинуваченого, свідків, вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується наданими в судовому засіданні прокурором та перевіреними на предмет допустимості та належності письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події, схемою до протоколду огляду дорожньо-транспортної пригоди, висновками експертиз, протоколом проведення слідчого експерименту та іншими доказами:

- формою виводу АРМ 102 від 02.07.2018, згідно якого 02.07.2018 до травмпункту ЦМЛ звернувся ОСОБА_3 , що був учасником ДТП по вул. Гагаріна в м. Рівне (а.к.п. 6);

- формою виводу АРМ 102 від 02.07.2018, відповідно до якого 02.07.2018 під час виїзду СШМД на місце ДТП, що по вул. Гагаріна в м. Рівне був госпіталізований із тілесними ушкодженнями ОСОБА_5 (а.к.п. 7);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схомею до нього, в ході якого оглянуто місце ДТП по вул. Гагаріна, 75 в м. Рівне від 01.07.2018 (а.к.п. 11-13);

- протоколом проведення слідчого експерименту разом із схемою з ОСОБА_3 від 22.09.2018 (а.к.п. 21-22);

- протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_5 від 25.09.2018 (а.с. 23-24);

- висновком експерта №3.1-407/18 від 09.08.2018 (а.к.п. 27-33);

- висновком експерта №3.1-408/18 від 10.08.2018 (а.к.п. 36-42);

- висновком експерта №3.1-631/18 від 17.10.2018 (а.к.п. 47-56);

- висновком експерта копія №556 від 30.07.2018 (а.к.п. 62-63);

- висновком експерта №1125 (а.к.п. 64);

Згідно висновку №503 від 02.07.2018 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у ОСОБА_3 ознак алкогольного сп`яніння не виявлено (а.к.п. 64).

Постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_13 від 04.07.2018 автомобіль Черрі Аестар, р.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження, який в подальшому передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_14 .

Витрати на залучення експертів становлять - 6006,00 грн., а саме:

- за проведення судової інженерно-транспортної експертизи-1430,00 грн.;

- за проведення судової інженерно-транспортної експертизи-2288,00 грн.;

- за проведення судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП -2288,00 грн.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась.

Цивільний позов не заявлявся.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування завданої шкоди потерпілому.

Обтяжуючих обставин покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, та містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і останній у його вчиненні винен.

У відповідності до ст. 12 КПК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, що суд враховує при призначенні покарання.

Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_3 , то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше несудимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, займається суспільно-корисливиою працею.

Щире каяття, це відповідне ставлення винної особи до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Каяття є негативно забарвлене почуття, що поєднує в особі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.

Суд приходить до переконання про дійсне, відверте визнання своєї провини обвинуваченим та щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, оскільки він протягом досудового розслідування так і в ході судового розгляду щиро покаявся у вчиненому.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальнізасади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненного злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а також обтяжуючу обставину, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства в межах санкцій інкримінуємої статті Кримінального Кодексу України у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушеннь.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Згідно п.20 Постанови ВСУ від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті"- при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до п. 21 даної Постанови - у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Таким чином, суд вважає за можливе не позбавляти ОСОБА_3 права керувати транспортними засобами враховуючи те, що останній під час скоєння необережного правопорушення в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, автомобіль необхідний йому для побутових цілей, оскільки він займається супільно-корисливою працею, а саме працює водієм. Як свідчать матеріали кримінального провадження, керований останнім автомобіль був у технічно справному стані. У ході досудового слідства та у судовому засіданні не було виявлено обставин, які б підтверджували наявність у цьому автомобілі таких несправностей, за яких згідно з відповідними правилами була б заборонена його експлуатація.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 6006 грн 00 коп.

Речовий доказ, а саме: транспортний засіб - автомобіль марки "Черрі Еастар", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вважати повернутим ОСОБА_14 .

Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, потерпілим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1