Житомирський апеляційний суд
Справа №274/797/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

законного представника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення ОСОБА_9 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку до 25 травня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану.

19.01.2023 р. близько 11 год. 50 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщені відділення ТВБВ № 1005/049 АТ «Ощадбанк» по вул. Житомирській, 43 в м. Бердичеві Житомирської області, в період дії воєнного стану шляхом вільного доступу таємно викрав із столу належний ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Nokia» моделі «RM-1187 (216 Dual SIM Black)» в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 465,83 грн., після чого місце вчинення суспільно небезпечного діяння залишив й викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

17.01.2023 р. у період часу з 13 год. 00 хв. по 13 год. 15 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні вестибюлю педагогічного гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в період дії воєнного стану, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Xiаomi» марки «Redmi 6А (М1804С3СG) 2/16 GB», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , вартістю 1278 грн. 00 коп., після чого місце вчинення суспільно небезпечного діяння залишив й викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а в матеріалах кримінального провадження містяться фактичні дані, які свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та які дають підстави вважати, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, а також врахував дані про особу підозрюваного, який на час події злочину приймав лікування амбулаторно та незадовго до того лікувався стаціонарно, притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі за вчинення домашнього насильства.

Також, слідчий суддя вказав, що незважаючи на те, що ОСОБА_9 працевлаштувався, визначальним при обранні запобіжного заходу є те, що він згідно висновку судово-психіатричного експерта №114-2023 від 07.03.2023 р. страждає на шизофренію, параноїдну форму, з безперервним типом перебігу, помірно вираженим апато-дисоціативним типом дефекту (F20.00 МКХ-10). Ступінь наявних змін зі сторони ОСОБА_9 на даний час настільки виражена, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, одночасно потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

В апеляційній скарзі захисник, як вбачається з її змісту, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою передати ОСОБА_9 на піклування матері ОСОБА_7 з обов`язковим лікарським наглядом.

Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник вказує, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких документів (заяв, звернень,скарг) від потерпілих, свідків на незаконні дії ОСОБА_9 по відношенню до них в період проведення досудового розслідування, він самостійно прибував на виклики слідчого, суду, привід до нього не застосовувався.

На її переконання, слідчий суддя не в повній мірі врахував, що законний представник ОСОБА_7 дає згоду на передання на піклування її сина - ОСОБА_9 з обов`язковим лікарським наглядом, тому необґрунтовано не застосував до нього більш м`який запобіжний захід, відповідно до вимог ст. 508 КПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та законного представника підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання колегії суддів висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри повідомленої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який відноситься до категорії тяжкого злочину, відповідають фактичним обставинам провадження та в апеляційному порядку не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, може бути застосовано судом запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Застосування передбачених ч. 1 ст. 508 КПК України запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку щодо ОСОБА_9 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Слідчий суддя достатньо обґрунтував свої висновки про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, може вчинити інше кримінальне правопорушення, з цими висновками погоджується і колегія суддів.

Приймаючи рішення щодо виду запобіжного заходу із перелічених у ст.508 КПК України, колегія суддів вважає, що на даний час виключно запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку ОСОБА_9 , спроможне забезпечити його належну процесуальну поведінку та безпеку оточуючих його осіб, та в змозі забезпечити уникнення ризиків, вказаних прокурором.

Альтернативний запобіжний захід у виді передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом колегія суддів на даний час вважає неефективним та таким, що не зможе гарантувати ненастання ризиків, зазначених ст.177 КПК України, оскільки мати, яка не проживає із ОСОБА_9 не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Відповідно до висновку комплексної комісійної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_9 на час вчинення злочину приймав лікування амбулаторно та незадовго до того лікувався стаціонарно, негативно характеризується за місцем проживання, нерегулярно приймає медичні препарати призначені у зв`язку з застосуванням примусових заходів медичного характеру, схильний до алкоголізації, не критичний до своєї поведінки, неконтрольованої поведінки, агресії, вчинення злочинів інкримінується йому після виписки, а тому колегією суддів на даний час не встановлено нових відомостей, які б вказували на те, що до ОСОБА_9 можливо застосувати менш суворий запобіжний захід -передання на піклування членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом, на чому наголошує сторона захисту.

На переконання колегії суддів, такий висновок не суперечить, як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». У своїх рішеннях Європейський Суд неодноразово наголошував на тому, що особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (рішення у справах «Анатолій Руденко проти України» від 17 квітня 2014 року, «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року).

Надана захисником в судовому засіданні довідка про місце роботи ОСОБА_9 , жодним чином не спростовує висновки суду першої інстанції про доцільність обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2023 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: