ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1555/23 Справа № 192/1119/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2023 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розведеного, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, людини з інвалідністю ІІ групи, фізичної особи-підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК,-

В С Т А Н О В И Л А :

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

07 червня 2023 року, приблизно о 09 год 12 хв на службовий планшет екіпажу «Крупьє 162», до складу якого входили: поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший сержант поліції ОСОБА_9 та поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 , надійшов виклик від ОСОБА_7 , мешканця с. Сурсько-Михайлівка Дніпровського району Дніпропетровської області, про те, що «заявник має зброю, та має намір перекрити проїзну частину дороги, з приводу того, що до нього не приїздить поліція».

В подальшому, 07.06.2023 приблизно о 09 год 50 хв, вказаний екіпаж прибув за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи на службі у форменому одязі Національної поліції. Прибувши за викликом за цією адресою, працівники поліції для з?ясування обставин події, що сталася, підійшли до ОСОБА_7 , який знаходився за вказаною адресою поблизу проїзної частини дороги, представились йому співробітниками відділення поліції № 9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, та, діючи відповідно до вимог, передбачених ст.ст. 18, 23, 32, 33 Закону України «Про Національну поліцію», запропонували йому пройти до службового автомобіля для складання відповідного протоколу прийняття заяви.

В свою чергу, ОСОБА_7 , знаючи та усвідомлюючи, що поліцейський СРПП ВП № 9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший сержант поліції ОСОБА_9 та поліцейський СРПП ВП № 9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 перебувають при виконанні своїх службових обов?язків відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», діючи умисно, маючи умисел на здійснення опору працівникам поліції під час виконання ними покладених на них службових обов?язків, з метою завадити їх виконанню, проявляючи агресію, почав грубо висловлюватись на адресу поліцейських ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ненормативною лексикою, чим провокував працівників поліції на конфлікт та перешкоджав виконанню ними службових обов?язків.

З метою припинення наведених протиправних дій старший сержант поліції ОСОБА_9 та старший лейтенант поліції ОСОБА_10 , діючи в рамках виконання своїх службових обов?язків, неодноразово запропоновували ОСОБА_7 припинити протиправні дії.

Проте, ОСОБА_7 проігнорував законні вимоги працівників поліції, та, діючи з метою завадити виконанню покладених на працівників поліції обов`язків, безпідставно наніс поліцейському СРПП ВП № 9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшому сержанту поліції ОСОБА_9 три удари коліном лівої ноги по правому стегну, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синців на правому стегні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв?язку з виконанням цим працівником службових обов?язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК.

За даним фактом 07.06.2023 року внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000375 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК.

07.06.2023 о 10:40 год. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України (далі - КПК) та 08.06.2023 йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2023 року клопотання старшого слідчого СВ ВП № 9 Дніпровського районного управління поліції ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 задоволено частково, звільнено підозрюваного з-під варти та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 04 серпня 2023 року, включно.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК на підозрюваного ОСОБА_7 покладені такі обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;.

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні за винятком участі у слідчих діях або іншої процесуальної необхідності у справі.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що у разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Цією ж ухвалою задоволено заяву захисника ОСОБА_8 , подану в порядку ч.ч.6,7 ст.206 КПК та доручено Комунальному закладу "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" Дніпропетровської обласної ради невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_7 з метою виявлення тілесних ушкоджень, які він міг отримати під час та/або після його затримання працівниками поліції, а також доручено керівнику Територіальному управлінню ДБР, розташованому у місті Полтава, провести перевірку зазначених підозрюваним ОСОБА_7 обставин щодо застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000375, внесеного 07 червня 2023 року до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК, працівниками СВ ВП № 9 Дніпровського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодаства.

В обґрунтування зазначає, що частково задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , в порушення вимог ч.1 ст.194, ч.2 ст.183 КПК, слідчий суддя проігнорував наявні ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК та обрав запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який на переконання сторони обвинувачення, не забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків. Аргументує тим, що підозрюваний ОСОБА_7 вчинив умисний нетяжкий злочин проти авторитету органів державної влади в період дії воєнного стану, неодноразово провокував співробітників поліції та наразі перевіряється його причетність до вчинення інших правопорушень, а тому є достатні підстави вважати, що останній буде переховуватися від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, продовжувати злочинну діяльність, а також вчинить інше кримінальне правопорушення або буде впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження.

Крім того, звертає увагу, що обираючи відносно ОСОБА_7 більм м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя послався лише на покази осіб зі сторони захисту, які не були безпосередніми свідками події.

Таким чином, прокурор вважає, що тільки застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також буде запобігати зазначеним ризикам.

Тому прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2023 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, який просив скасувати рішення слідчого судді та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вислухавши пояснення підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до положень ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями п.3 ч.2 ст.183 КПК передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Положеннями ч.4 ст.194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За змістом положень частини статті 179 КПК особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 04 серпня 2023 року, включно, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345КК, а також на наявність ризиків, передбачених п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Ці висновки не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Натомість слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Так, всупереч доводам апелянта, слідчий суддя у своєму рішенні зазначив, що прокурором не доведено існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, тобто ризику того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки він підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, раніше не судимий, позитивно характеризується та має міцні соціальні зв`язки. Такі висновки слідчого судді є правильними, оскільки вони випливають із змісту поданого клопотання та не спростовуються доданими до клопотання письмовими доказами (а.с.1-4).

Отже, всупереч доводам прокурора, слідчий суддя з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі доведеності його винуватості у скоєному, та даних про особу підозрюваного, віку та стану його здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, який розлучений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, є фізичною особою-підприємцем, має постійне місце реєстрації та проживання, є людиною з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимий, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, як особисте зобов`язання, забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 під час досудового розслідування, а покладені на нього згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановлених ризиків, передбачених п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК. У випадку недотримання ОСОБА_7 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

У свою чергу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що апеляційні вимоги прокурора про обрання заподіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , який є раніше не судимою особою, без надання доказів того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, суперечать приписам ч.2 ст.183 КПК, про що слушно зазначив слідчий суддя у своєму рішенні.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 строком до 04 серпня 2023 року, включно та покладенням відповідних обов`язків - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4