КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4356/2023 Категорія: ст. 422-1 КК України
ЄУН: 362/1850/23 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів - до 9 вересня 2023 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 відмовити, змінивши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт (цілодобовий).

Апеляційна скарга обґрунтована незгодою захисника про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому апелянт вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та такою, що підлягає до скасування з таких підстав.

Щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду захисник зазначає, що ОСОБА_7 є раніше не судимим, за місцем проживання характеризується позитивно відповідно до відгуків сусідів і мешканців с. Барахти, має постійне місце проживання, являється ветераном праці, якого неодноразово нагороджували грамотами за добросовісність, до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про відсутність кримінальних зв`язків, а також навиків переховування від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, захисник наголошує, що ОСОБА_7 є людиною похилого віку, якому 71 рік, має хронічні захворювання, у тому числі цукровий діабет 2-го типу, що потребує постійного приймання інсуліну, хворіє на виразкову хворобу дванадцятипалої кишки та ішемічну хвороби серця. Такі захворювання не дадуть особі можливості переховуватись від суду та правоохоронних органів, так як потребують постійного медичного лікування та профілактики.

Також захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_7 є соціально пристосованим, має родину, синів, дочок, онуків, які проживають у районі мешкання обвинуваченого та постійно доглядають за ним.

Крім цього, апелянт вказує на те, що у зв`язку з збройною агресією російської федерації та введенням воєнного стану на території України надзвичайно посилився контроль за переміщенням громадян на території України, а також виїзд за її межі, а наявність комендантської години, чисельна кількість блокпостів та патрулів з числа правоохоронних органів та військових унеможливлює переховування обвинуваченого в разі зміни йому запобіжного заходу на домашній арешт.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, то захисник зазначає, що, обґрунтовуючи наявність даного ризику під час продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторона обвинувачення зазначає, що обвинувачений перебуває у недоброзичливих відносинах з потерпілою ОСОБА_8 , має свою версію подій, яка не узгоджується з показами потерпілої, а також те, що потерпіла не допитана в суді, а тому є всі обґрунтовані підозри, що ОСОБА_7 буде впливати на потерпілу. Однак, потерпіла ОСОБА_8 допитана під час досудового розслідування і в своїх показаннях зазначила, що жодних конфліктів у неї з обвинуваченим не було. Захисник наголошує, що відсутність конфлікту, на який посилається прокурор у клопотанні, що документально підтверджено, виключає наявність підозри, що останній може впливати і на потерпілу. Факт проживання обвинуваченого та потерпілої в одному селищі не дає жодної підстави вважати що ця обставина є вирішальною для визначення наявності ризику впливу на потерпілу.

Окрім того, захисник звертає увагу, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні насильницьких злочинів, але такі злочини вчинені ним вперше, що не може характеризувати його як особу, яка може застосовувати насильство або ж вплив до потерпілої. ОСОБА_7 не притягувався до адміністративної відповідальності за будь-яке насильство по відношенню до інших осіб, що могло б його негативно охарактеризувати, має сталі соціальні зв`язки, які підтверджуються наявністю постійного місця проживання та позитивними характеристиками.

Крім цього, на переконання захисника, навіть, при уявному обґрунтуванні наявності даного ризику для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, що передбачає цілодобове носіння електронного приладу стеження «браслету» та постійний контроль за ним з боку правоохоронних органів, виключає можливість наявності ризику впливати на потерпілу.

З урахуванням наведеного, захисник вважає, що з плином часу ризики, навіть, якщо вони й існували на момент застосування запобіжного заходу, значно зменшуються або ж взагалі зникають, а тому вважає можливим просити суд змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Про день та час апеляційного розгляду сторони кримінального провадження повідомлені у встановленому законом порядку, будь-яких клопотань про проведення апеляційного розгляду за участю сторін жодним з учасників кримінального провадження не заявлялось.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні та витребувані матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000025 від 9 січня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що на стадії судового розгляду до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з клопотанням прокурора, у ході досудового розслідування встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 12.10 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи поряд з домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , вступив у словесну сварку з ОСОБА_9 щодо умов договору оренди земельної ділянки, в ході чого у ОСОБА_7 на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних стосунків до потерпілого, виник злочинний умисел, спрямований на вбивство останнього, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 12.31 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на вбивство, тобто, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його невідворотні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, зайшов до приміщення свого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де взяв заряджену одноствольну мисливську рушницю «ИЖ-ЗК» та, утримуючи її в руках, вийшов на вулицю, після чого підійшов до водійських дверей автомобіля марки Volkswagen «AMAROK» державний номерний знак НОМЕР_1 , розташованого на дорозі біля вказаного домоволодіння, в якому на водійському сидінні перебував ОСОБА_9 , та здійснив один постріл в останнього, спричинивши тим самим йому тілесні ушкодження: проникаюче поранення грудної клітки з ушкодженням аорти, стравоходу, легень, ребра, крововиливами у плевральні порожнини, яке за ступенем тяжкості відноситься тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від проникаючого вогнепального поранення грудної клітки з ушкодженням аорти, стравоходу, легень, ребер, крововиливами у плевральні порожнини.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме у вбивстві, тобто, умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Крім того, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 12.32 год., більш точного час у ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись біля автомобіля марки Volkswagen «AMAROK» державний номерний знак НОМЕР_1 , розташованого поблизудомоволодіння АДРЕСА_1 , діючи умисно, достовірно знаючи, що на території України з 05.30 год. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, оголошеного Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, вчинив напад на потерпілу ОСОБА_8 , поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, яка виразилась у демонстрації заздалегідь заготовленої одноствольної мисливської рушниці моделі «ИЖ-ЗК», та, висловлюючи словесні погрози вбивством, шляхом застосування вказаної зброї відносно ОСОБА_8 , яку він утримував в руках та дулом направленим до останньої, таким чином подолавши волю останньої до опору, адже вказану погрозу потерпіла сприйняла як реальну, став вимагати передати йому грошові кошти, під час чого наніс дулом рушниці удари в область її грудної клітини, спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді: синця на лівій молочній залозі, синця в підлопатковій ділянці справа за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасного розладу здоров`я, після чого заволодів майном ОСОБА_8 , а саме грошовими коштами у розмірі 30000 грн., спричинивши тим самим останній матеріальний збиток на вказану суму, після чого ОСОБА_7 з місці події зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому в умовах воєнного стану.

Прокурор у клопотанні зазначає докази, які, на переконання прокурора, підтверджують обґрунтованість висунутого обвинувачення, а також вказано про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 затриманий у порядку, передбаченому ст.. 208 КПК України, та йому повідомлено про підозру. Відповідно до ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2023 року до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 7 березня 2023 року. У подальшому строк запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою продовжувався, останній раз ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2023 року до 22 липня 2023 року, однак, завершити судовий розгляд за вказаним кримінальним провадження до вказану часу не представляється можливим.

Водночас прокурор у клопотанні вказує про наявність ризиків, а саме:

- переховуватися від суду, відповідно до п. 1 ч. ст. 177 КПК України;

- незаконно впливати на потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні відповідно до п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор наголошує на тому, що наявність ризиків підтверджується тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі без альтернативних видів на тривалий строк відповідно від 7 та від 8 років позбавлення волі до 15 років позбавлення волі.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, ОСОБА_7 може переховуватись від суду, прокурор вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 за короткий проміжок часу вчинив два особливо тяжких злочинів, один з яких проти життя особи, вчиненого щодо особи похилого віку, та злочин проти власності, вчиненого щодо жінки із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я. Крім того, в обвинуваченого відсутні стійкі соціальні зв`язки, а саме обвинувачений ОСОБА_7 на момент затримання мешкав самостійно, будь-яких членів родини на утриманні не має, що у своїй сукупності дає підстави вважати, що він може у подальшому переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені діяння.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України прокурор вказує, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки вказані особи до теперішнього часу не допитані судом з об`єктивних причин. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 протягом тривалого часу знайомий з останніми та мешкає з ними в одному населеному пункті, а саме: с. Барахти, Обухівський район, Київської області, та підтримував постійне спілкування до моменту затримання, що свідчить, на думку прокурора, про те, що з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені діяння може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни показань останніми, яких необхідно допитати безпосередньо під час судового розгляду. На переконання прокурора, перебування ОСОБА_7 на волі, надасть можливість останньому незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні, що перешкодить об`єктивному судовому розгляд подальшому.

При цьому прокурор вказує, що обставини справи та дані про особу обвинуваченого свідчать про те, що до обвинуваченого не можуть бути обрані більш м`які запобіжні заходи, а саме: особисте зобов`язання; особиста порука - у зв`язку з відсутністю у суду будь-яких даних про осіб, які, заслуговуючи на довіру суду, можуть надати письмове зобов`язання, що вони поручаються за виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу про те вимогу; застава - у зв`язку з відсутністю даних про те, що в обвинуваченого є кошти, необхідні для внесення застави, відсутні джерела доходу та майно, а також у зв`язку з вчиненням злочину із застосуванням насильства та який спричинив загибель людини; домашній арешт - у зв`язку з тим, що вказаний запобіжний захід не зможе забезпечити належним чином процесуальну поведінку обвинуваченого, не позбавить його можливо здійснювати незаконний вплив на потерпілих у цьому кримінальному провадженні, які є його знайомими, адже до теперішнього часу останні не допитані судом.

Прокурор наголошує, що обрання до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього під час судового розгляду у вказаному кримінально провадженні.

За змістом оскаржуваної ухвали, прокурор та представник потерпілого підтримали заявлене клопотання з наведених у ньому підстав.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зауваживши, що твердження прокурора про те, що ОСОБА_7 тривалий час проживав сам, не відповідають дійсності, оскільки у нього велика родина, його постійно провідують діти та онуки; його підзахисний користується повагою серед односельчан, є інсулінозалежним, потребує постійного вживання відповідних медикаментів, що, на думку захисника, зводить нанівець ризик переховування від суду. Щодо незаконного впливу на потерпілих, то захисник пояснив, що судом уже досліджено письмові документи, зокрема, протокол слідчого експерименту з потерпілою, а запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту унеможливить спілкування обвинуваченого з потерпілими. Зауважив, що сама по собі тяжкість вчинення злочинів не може слугувати підставою для продовження найсуворішого виду запобіжного заходу. Просив відмовити прокурору у задоволенні цього клопотання і змінити ОСОБА_10 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений у судовому засіданні, у ході розгляду цього клопотання прокурора, вимагав присутності у залі суду потерпілої і наголосив, що остання «керує судом». Чіткої позиції щодо цього клопотання суду не висловив.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою суду обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - до 09 вересня 2023 року включно.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтував прийняте рішення тим, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 5 квітня 2023 року ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого продовжувалась ухвалою суду від 24 травня 2023 року, що було предметом розгляду у суді апеляційної інстанції; що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох умисних особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років; що судове слідство по даному кримінальному провадженні тільки розпочато, судом вивчено письмові документи, а потерпілі судом не допитувалися, а тому, на думку суду, існує беззаперечне існування ризику у цьому кримінальному провадженні щодо незаконного впливу на потерпілих, які мають бути допитаними безпосередньо у судовому засіданні на відповідній стадії судового провадження.

Також суд вказав, що з наданих до суду прокурором матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, а саме в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі та нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства. небезпечного для життя та здоров`я особи. яка зазнала нападу (розбій), вчиненому в умовах воєнного стану.

Крім того, судом враховано, що у передбаченому законом порядку, судом установленим законом - слідчими суддями надано відповідні висновки про наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є майже незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

З врахуванням даних про особу обвинуваченого та усіх встановлених досудовим розслідуванням фактичних обставин справи, суд дійшов до висновку, що застосування до ОСОБА_7 одного із більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання вказаних ризиків.

На думку суду, саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою, відповідає завданням кримінального провадження, меті застосування запобіжного заходу й особі обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної його процесуальної поведінки та співіснування з суспільством.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим, а підстав для задоволення клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження. За змістом оскаржуваної ухвали суд першої інстанції врахував наявність у цьому кримінальному провадженні обставин, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що обвинувачений, можливо, вчинив певні злочини, оскільки зважив, що прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення підлягає перевірці судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів та їх наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (п. 80), в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.

Разом з тим, тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження існування у даному провадженні ризиків.

З урахуванням встановлення судом першої інстанції наявності ризику впливу на потерпілих, які ще не допитані в судовому засіданні, колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України), а, відтак, посилання в апеляційній скарзі на показання потерпілої на стадії досудового розслідування не ґрунтуються на вимогах закону.

За таких обставин ризик впливу на потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів враховує, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на потерпілих лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням висунутого обвинувачення, характеру інкримінованих обвинуваченому дій, з огляду на серйозність обвинувачень, висунутих проти заявника, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу на потерпілих у даному кримінальному провадженні продовжує існувати.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду.

При цьому колегія суддів враховує, що відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, стороною захисту не надано.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушення з застосуванням насильства, внаслідок якого настала смерть потерпілого, та погроз застосування такого насильства до іншої потерпілої, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави.

Приймаючи до уваги наявні на даний час ризики, тяжкість та характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , колегія суддів доходить висновку, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт є непереконливими.

При цьому, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали враховані й дані про особу обвинуваченого, зокрема, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, відсутність судимостей тощо. Проте, вказані обставини, як і дані, на які посилається захисник, а саме: що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце проживання, являється ветераном праці, якого неодноразово нагороджували грамотами за добросовісність, до кримінальної відповідальності не притягувався,; що ОСОБА_7 є людиною похилого віку, якому 71 рік, має хронічні захворювання, у тому числі цукровий діабет 2-го типу, що потребує постійного приймання інсуліну, хворіє на виразкову хворобу дванадцятипалої кишки та ішемічну хвороби серця, що потребує постійного медичного лікування та профілактики; що ОСОБА_7 є соціально пристосованим, має родину, синів, дочок, онуків, які проживають у районі мешкання обвинуваченого та постійно доглядають за ним; що в Україні введено воєнний стан, що, наряду з іншим, унеможливлює переховування обвинуваченого в разі зміни йому запобіжного заходу на домашній арешт, на думку колегії суддів, на даній стадії судового розгляду не свідчать про наявність гарантій явки обвинуваченого до суду та на даному етапі судового розгляду не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність реальних ризиків на даний час, а наведені захисником обставини самі по собі не можуть мінімізувати встановлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів - до 9 вересня 2023 року включно - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3