Справа №336/3253/23
Пр. 1-кп/336/720/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання: ОСОБА_2 , розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000426 від 07.03.2023, що надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Запоріжжя, неодруженого, який отримав загальну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на утриманні малолітніх дітей або інших осіб немає, раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.336 КК України,

разом із угодою про визнання винуватості від 12.04.2023, укладеною між прокурором та підозрюваним, за участі захисниці підозрюваного,

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисниці обвинуваченого адвокатки ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

У підготовчому судовому засіданні учасники кримінального провадження заявили клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості на підставі ст. 468, 469, 472 КПК України, укладеної 12.04.2023, згідно з умовами якої ОСОБА_3 беззастережно визнає свою винуватість і щиро кається у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.336 КК України.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд, зокрема, має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього кодексу, а тому ухвалою суду від 17.04.2023 призначено підготовче судове засідання у даному провадженні.

За змістом угоди про визнання винуватості та обвинувального акту, ОСОБА_3 органом досудового розслідування обвинувачується в такому:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.03.2023 ОСОБА_3 , будучи військовозобов?язаним, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для отриманням військового квитку в період оголошеного Указу Президента України від 24.02.2022 N65/2022 «Про загальну мобілізацію» в редакції Указу Президента України від 06.02.2023 №59/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації».

Цього ж дня 06.03.2023, ОСОБА_3 пройдено військово-лікарську комісію, за результатами якої, згідно обліку даних та довідки військово-лікарської комісії N559 від 06.03.2023, ОСОБА_3 визнаний придатним для проходження військової служби під час мобілізації.

06.03.2023 після проходження ВЛК, ОСОБА_3 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_3 працівником ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном в/с ОСОБА_6 надано повістку про виклик на 08.03.2023 на 10:00 год. з необхідністю прибути на вказану дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою відправлення останнього до Навчального центру з подальшим проходженням служби у Збройних силах України за мобілізацією.

Однак, ОСОБА_3 всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу України» від 25 березня 1992 року N2232-XII, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року N3543-XII, та Указу Президента України від 24.02.2022 N65/2022 «Про загальну мобілізацію» в редакції Указу Президента України від 06.02.2023 N59/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» з метою ухилитися від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином повідомленим про прибуття на конкретну дату та час, придатним за станом здоров?я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних на те причин, відмовився від отримання повістки по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 для подальшого проходження служби з надуманих підстав, з приводу чого співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 складено Акт N16 від 06.03.2023 про те, що військовозобов?язаний ОСОБА_3 у присутності свідків, відмовився від отримання повістки по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому ОСОБА_3 поставив свій особистий підпис, яким засвідчив відмову від отримання повістки для проходження служби за мобілізацією. ОСОБА_3 був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України у разі ухилення від призову за мобілізащією та ще раз повідомлений про необхідність прибуття 08 березня 2023 року о 10 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

08 березня 2023 року о 10 год. 00 хв. ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_3 без поважних причин не з?явився, до служби у Збройних Силах України не приступив, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Крім того, 20.03.2023 ОСОБА_3 біля центрального входу до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: м. Запоріжжя, вул. 8 Березня, б.31, працівником ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим солдатом в/с ОСОБА_7 вручено повістку на відправку 22.03.2023 на 08:00 годин, з необхідністю прибути на вказану дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою відправлення останнього до Начального центру з подальшим проходженням служби у Збройних силах України за мобілізацією.

На що ОСОБА_3 отримав повістку на відправку по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , але всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст.1, 39 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу України» від 25 березня 1992 року №2232-XII, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року N3543-XII, та Указу Президента України від 24.02.2022 N65/2022 «Про загальну мобілізацію» в редакції Указу Президента України від 06.02.2023 N59/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» з метою ухилитися від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином повідомленим про прибуття на конкретну дату та час, придатним за станом здоров?я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних на те причин, відмовився від особистого підпису про отримання повістки на відправку по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого у присутності співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3 , привселюдно викинув її до смітника.

Стороною обвинувачення умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ст.336 КК України, склад якого становить ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

У підготовчому судовому засіданні учасники кримінального провадження заявили клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості на підставі ст. 468, 469, 472 КПК України, укладеної 12.04.2023, згідно з умовами якої обвинуваченому роз`яснено зміст: ч.2 ст.473, ч.4 ст.394, ч.3 ст.424, ст.474, 476 КПК України. Ознайомившись із правами, обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст.336 КПК України, своїм підписом підтвердив згоду із умовами угоди, йому роз`яснені нормативні положення, крім того, наслідки затвердження угоди та її невиконання є зрозумілими.

Підписуючи зазначену угоду сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин вказаного кримінального правопорушення та правовою кваліфікацією за ст.336 КК України.

Сторони цієї угоди під час підготовчого судового засідання підтверджують, що її укладення є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Проаналізувавши зміст обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, дослідивши надані сторонами матеріали, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода містить формулювання обвинувачення, яке прокурор вважав доведеним, та його правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченого за ст.336 КК України (в редакції, що відповідає даті вчинення кримінального правопорушення).

Зокрема, це виявляється у посяганні злочинної поведінки обвинуваченого на ті суспільні відносини, які становлять об`єкт інкримінованого кримінального правопорушення, а саме, суспільні відносини, що забезпечують обороноздатність України, зокрема комплектування її Збройних Сил, на які відповідно до ч.2 ст.17 Конституції України покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. Суспільна небезпечність ухилення від призову за мобілізацією обумовлена тим, що мобілізація пов`язується з умовами особливого періоду в державі - із загрозою нападу, небезпекою державній незалежності України. Крім того, за змістом ч.1 ст.17, ст.65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Також зміст угоди відображає участь ОСОБА_3 у вчиненому злочині; спрямованість та реалізацію умислу обвинуваченого; направленість мотиву та інші значущі для кваліфікації за вказаною нормою кримінального закону обставини.

Угода містить посилання сторін на усвідомлення ними наслідків укладення і затвердження угоди, а саме, обмеження їх права оскарження вироку згідно зі ст. 394, 424 КПК України. Підстави та порядок оскарження обвинувального вироку, яким затверджена зазначена угода в апеляційному порядку, що визначені в п.1 ч.1 ст.394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п.1 ч.3 ст.424 КПК України, роз`яснено і є зрозумілими.

Відповідно до ст.468, ч.4 ст.469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості, зокрема, щодо нетяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Так, кримінальне правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_3 беззаперечно визнав себе винним, згідно з вимогами ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що прокурором враховано всі обставини, що мають бути взяті до уваги при укладенні угоди про визнання винуватості на виконання вимог ст. 470 КПК України.

Під час розгляду кримінального провадження, на підставі угоди про визнання винуватості, суд встановив, що сторонам відомо та зрозуміло таке:

1) відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження цієї угоди для прокурора і обвинуваченого є обмеження їх права на оскарження вироку згідно з положеннями ч. 4 ст. 394 та ч. 3 ст. 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1, 4 пункту 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

2) обмеженнями відповідно до ч.4 ст.394 КПК України є право оскарження вироку суду першої інстанції на підставі цієї угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.5-7 ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому, згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена;

3) обмеженнями відповідно до ч.3 ст.424 КПК України є право оскарження в касаційному порядку вироку суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судового рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.5-7 ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому, згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена;

4) наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України. За угодою обвинувачений розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для його кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Обвинувачений під час розгляду провадження також підтвердив, що йому відомі і зрозумілі наслідки укладання цієї угоди у вигляді відмови від здійснення прав, передбачених п.1 ч.4 ст.474 КПК України, та, крім того: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, відповідно до статті 476 КПК України; 3) характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Ознайомившись із змістом угоди, перевіривши дотримання вимог ст.472 КПК України, вислухавши думку учасників кримінального провадження, переконавшись у добровільності волевиявлення сторін на укладення угоди, суд вбачає всі підстави для затвердження угоди, та не встановив процесуальних перешкод для її затвердження, оскільки її умови не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, не посягають на інтереси суспільства, не порушують нічиї права, свободи та інтереси. Також, у суду немає підстав припускати неможливість її виконання обвинуваченим, натомість, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим кримінальним законом.

Суд враховує, що за своєю правовою природою угода про визнання винуватості являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів: з одного боку держави (публічний, або суспільний інтерес), з іншого - обвинуваченого.

Суспільний інтерес є абстрактним оціночним поняттям і в узагальненому виді являє собою інтерес суспільства або усередненого представника цієї спільноти, пов`язаний із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку.

В даному кримінальному провадженні наявність суспільного інтересу обґрунтована сприянням у швидкому судовому провадженні, яке зможе забезпечити своєчасне та невідворотнє покарання обвинуваченого, а також добровільним повідомленням деталей вчинених злочинів.

Також, суд бере до уваги, що затвердження угоди істотно скорочує часовий проміжок від моменту скоєння кримінального правопорушення до ухвалення підсумкового рішення судом, зменшує строки судового розгляду, у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях, а також витрати на забезпечення судового процесу, знижує навантаження на судові органи та прокуратуру.

Слід зазначити, що у контексті цього кримінального провадження суспільний інтерес полягає й у попередженні нових кримінальних правопорушень, що забезпечується шляхом призначення справедливого та достатнього покарання у відповідності до загальних засад КК України. Так, за приписами ч.2 ст.65 КК України більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить й із такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, а його дії вірно кваліфіковані за вказаною нормою кримінального закону як ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації.

Склад злочину, визнаний сторонами кримінального провадження узгодженим із врахуванням редакції статті 336 КК України від 30.03.2021, часу вчиненого правопорушення, тобто, відповідає загальним положенням щодо чинності закону про кримінальну відповідальність у часі у її взаємозв`язку із положеннями про зворотну дію закону про кримінальну відповідальність у часі.

На виконання ч.7 ст.474 КПК України судом перевірено угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Так, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. Таких підстав для відмови судом не встановлено.

Тому суд дійшов висновку про те, що фактичні обставини, описані в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення, вказане в угоді, підтвердження самим обвинуваченим цих обставин та визнання ним своєї винуватості, дають можливість суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання винуватості ОСОБА_3 .

Обставиною, передбаченою ст.66 КК України, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнається щире каяття. Обставин, що обтяжують відповідальність за змістом ст.67 КК України судом не встановлено.

Під час розгляду провадження встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, на обліках за станом здоров`я не перебуває, міцних соціальних зв`язків не має.

Відповідно до умов угоди (п.3), сторони узгодили призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, із застосуванням ст.75 КК України, тобто, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та на підставі ст.76 КК України із визначенням таких обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з роз`ясненнями п.12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи від 11.12.2012 №13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч.3 ст.75 КК визначаються виключно судом. У зв`язку з цим визначені сторонами угоди тривалість іспитового строку та обов`язки, що покладаються на особу, яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, не враховуються судом, про що зазначається в мотивувальній частині судового рішення, та не є підставою для відмови у затвердженні угоди.

Так, застосування підстав для визначення покарання відповідно до положень ст.69 КК України сторонами угоди не обумовлено.

Враховуючи особу ОСОБА_3 , виходячи з вимог ст.65 КК України, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (роки), узгоджене сторонами угоди.

Проте, на підставі ст.75 КК України, суд із врахуванням встановлених обставин, а також узгодженої сторонами угоди можливості застосування положень ст.75 КК України, дійшов висновку про допустимість виправлення засудженого без відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, а також виконає визначені судом обов`язки. Відповідно, суд вважає за необхідне звільнити вказану особу від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк саме на 2 (два) роки. Перелік обов`язків, обумовлений сторонами за змістом угоди, а саме відповідно до ч.1 ст.76, п.2 ч.3 ст.76 КК України, суд залишає без змін.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, застосований до ОСОБА_3 у зв`язку із спливом терміну дії обов`язків, до набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне скасувати. Інших заходів забезпечення кримінального провадження, які мають бути розглянуті під час ухвалення вироку, судом не встановлено.

Майнова або моральна шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення спричинена не була, цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Суд вважає за необхідне вирішити питання щодо речових доказів по справі з урахуванням положень ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 100, 314, 373, 374, 394, 468, 469, 472, 474, 475, 476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 12.04.2023, укладену між прокурором Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , у присутності захисниці адвокатки ОСОБА_5 .

На підставі угоди про визнання винуватості призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину, а також виконає обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України:

- періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;

- не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, застосований до ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили скасувати.

Речові докази оригінал повістки №РТЦК та СП ІНФОРМАЦІЯ_5 від 06.03.2023 про явку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 08.03.2023 на ім`я ОСОБА_3 ; акт №16 від 06.03.2023 про відмову у отриманні повістки по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_3 військовозобов`язаним ОСОБА_3 ; аркуш паперу розмірами 13,7*14,5 см, що є фрагментом «повістки на відправку» про явку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 22.03.2023 на ім`я ОСОБА_3 ; комп`ютерний DVD-R диск марки Videx, 16-Х, 4,7 Gb/120 min з відеозаписом з камери спостереження №4 ВП №3Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, що перебувають в матеріалах кримінального провадження, - залишити у справі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4,6,7 ст.474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст.476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя ОСОБА_1