Дата документу 31.07.2023 Справа № 314/1874/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/1874/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1070/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянула 31 липня 2023року у закритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайло-Лукашево Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, маючого середньо-технічну освіту, військовослужбовця, одруженого, маючого двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

На стадії досудового розслідування відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, незаконний вплив на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 21 серпня 2023 року включно задоволено. Приймаючи таке рішення, суд послався на тяжкість інкримінованого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що пред`явлена ОСОБА_7 підозра є необґрунтованою, встановлені прокурором ризики не доведені та є формальними.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, не врахував дані про особистість обвинуваченого, наявність у нього сім`ї дружини та дітей, мав постійно роботу та місце проживання, на утриманні мати похилого віку.

Адвокат просить ухвалу суду скасувати, в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Разом з тим, клопоче про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 23.06.2023 р., мотивуючи причини такого пропуску отриманням повного тексту судового рішення 28.06.2023 р.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, обвинувачений клопотань про особисту участь не подавав, питань про погіршення правового становища обвинуваченого не ставиться, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та обвинуваченого, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до п. 1-1 ч.2, ч. 3 ст.395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Враховуючи вищевказане положення, а також те, що в судовому засіданні 23.06.2023 р. було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду, повний текст судового рішення адвокат отримав 28.06.2023 р., апеляційна скарга була подана 03.07.2023 року, колегія суддів вважає, що у вказаному випадку строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Щодо вимог апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд зауважує, що наявність підстав як для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і при вирішенні питання продовження строку тримання особи під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Судова колегія відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років у разі визнання останнього винним, отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Тяжкість висунутої підозри за інкримінованим ОСОБА_7 обвинуваченням поряд із очікуваним покаранням, збільшує ризик втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, колегія суддів враховує обізнаність обвинуваченого про анкетні дані, адреси потерпілої та свідків, які в переважній більшості є неповнолітніми особами та володіють інформацією про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також стадію розгляду, на якій перебуває кримінальне провадження на даний час, що свідчить про можливість незаконного впливу на потерпілу та свідків, у випадку перебування ОСОБА_7 на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також апеляційна інстанція погоджується з висновками місцевого суду щодо наявності ризику перешкоджання обвинуваченим, який є військовослужбовцем, кримінальному провадженню іншим чином, використовуючи умови та порядок проходження військової служби. Наведене доводить існування ризику, встановленого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Між тим, суд підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на більш м`який.

Вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість на даний час його застосування, виклавши мотиви власного висновку, підстав піддавати сумніву який апеляційна інстанція не має. Колегія погоджується з міркуваннями місцевого суду щодо відсутності обставин, які б виправдовували застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує сукупність даних щодо серйозності висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні зґвалтування особи, яка не досягла чотирнадцяти років.

Не можна залиши без уваги і ту обставину, що інкриміноване ОСОБА_7 зґвалтування ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мало місце при проходженні обвинуваченим військової служби, що впливає на дискредитацію звання військового та Збройних Сил.

Сукупність наведених обставин підвищують суспільну значущість даної справи та додатково переконують у вірності прийнятого рішення.

Отже, наведені вище обставини схиляють суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходила також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга адвоката задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити захиснику обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2023 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 21 серпня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4