В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/962/23

Провадження № 1-кп/348/247/23

24 квітня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши обвинувальний акт без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження в приміщенні суду в м.Надвірна, по кримінальному провадженні №0000055 від 24.02.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньо освітою, військовослужбовця ЗСУ, призваного за мобілізацією - командира бойової машини, командира гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , одруженого, на утриманні немає нікого, згідно ст.89 КК України не судимого, українця, громадянина України,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування встановлені фактичні обставини кримінального проступку, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисні дії, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.309 КК України, при наступних обставинах:

Зокрема встановлено, що відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», №69/2022 «Про загальну мобілізацію», вимог Мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 року №32/321/501/13т, 28.02.2022 року ОСОБА_3 прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації та направлений для її проходження до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №338 від 07.12.2022 старшого сержанта ОСОБА_3 було призначено на посаду командира бойової машини - командира гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу, старший сержант ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст.11, 49, 126, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків.

Згідно ст.2 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори з урахуванням доцільності їх використання у медичній практиці та залежно від ступеня їх небезпечності для здоров`я людини і застосовуваних заходів контролю за їх обігом включаються до відповідно пронумерованих списків таблиць Переліку, зокрема таблиця І містить наркотичні засоби, включені до списку № 1, обіг яких на території України заборонено.

При цьому, обіг препаратів, що містять наркотичний засіб або психотропну речовину, які включені до таблиць II і III Переліку, підпадає під дію заходів контролю, що застосовуються щодо обігу наркотичного засобу чи психотропної речовини, які в них містяться.

Відповідно до ч.1 ст.7 даного Закону, діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади.

Згідно ч.3 ст.7 зазначеного Закону, діяльність з обігу наркотичних засобів, включених до таблиці II Переліку, здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, крім випадків, передбачених статтею 19 цього Закону (використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності).

Відповідно до ч.2 ст.12 вказаного Закону, обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці II Переліку, допускається для використання у медичній практиці за призначенням лікаря, а також у цілях, передбачених статтями 19 (використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності), 20 (діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях) та 23 (використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у ветеринарній медицині) цього Закону.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.25 Закону, зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у спеціально обладнаних приміщеннях здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на цей вид діяльності. При цьому, зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у будь-яких кількостях в цілях, не передбачених цим Законом, забороняється.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.27 наведеного вище Закону, придбання наркотичних засобів і психотропних речовин, включених до таблиці II Переліку, фізичною особою за медичними показаннями здійснюється лише за рецептом лікаря. При цьому, роздрібна реалізація фізичним особам наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II Переліку, дозволених до застосування у медичній практиці, здійснюється через аптечні заклади всіх форм власності за наявності у них ліцензії на цей вид діяльності.

Проте, старший сержант ОСОБА_3 , в порушення вимог вказаних нормативних актів, 23.02.2023 року близько 17 год. 30 хв., перебуваючи у парку ім.Івана Франка, що у м.Надвірна, Івано-Франківської області, більш точне місце досудовим розслідуванням встановити не вдалося, на землі під лавкою знайшов два полімерні зіп-пакети з порошкоподібною речовиною білого кольору, які містять психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0,3157 грама та два фольгових згортки із порошкоподібною речовиною білого кольору, які містять психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0,5755 грама і помістив до кишені своєї куртки, зберігаючи їх при собі для власних потреб без мети збуту, тим самим незаконно придбавши психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0,8912 грама, яку включено до списку № 2 таблиці І Переліку та яку в подальшому о 18 год. 01 хв. - 23.02.2023 року було вилучено у останнього в ході проведення відповідних слідчих дій працівниками Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області.

При цьому, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що у вказаних зіп-пакетах та фольгових згортках з порошкоподібною речовиною білого кольору міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено, маючи намір на її зберігання та споживання, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, незаконно, в порушення ст.ст.7, 12, 25, 27 ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», без передбачених даним законом дозволів, цілей та порядку, зберігав в період із 17 год. 30 хв. - 23.02.2023 року до 18 год. 01 хв. - 23.02.2023 року, без мети збуту порошкоподібну речовину білого кольору, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0,8912 грама.

Відповідно до ч.2 ст.381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

До обвинувального акту при його направленні до суду додано заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , написану в присутності захисника, адвоката ОСОБА_4 про визнання винуватості, згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

У відповідності до ч.1 ст.382 КПК України, суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.

При цьому, ч.2 ст.382 КПК України регламентовано, що у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Як зазначено вище, із заяви обвинуваченого ОСОБА_3 випливає, що він не заперечує фактичних обставин і визнає винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння. Крім того, стороною обвинувачення до обвинувального акта подано і матеріали кримінального провадження, у якому на підтвердження винуватості ОСОБА_3 наявні й інші докази, а саме:

- витяг з ЄРДР за №0000055 від 24.02.2023 року;

- рапорт помічника чергового Надвірнянського РВП на ім`я начальника Надвірнянського РВП від 23.02.2023 року;

- протокол огляду місця події від 23.02.2023 року та оптичний носій інформації типу DVD-R диск до нього, з відеозаписом проведення даного огляду за адресою: м.Надвірна, парк ім.Івана Франка;

- постанова про призначення судової експертизи матеріалів речовин і виробів від 24.02.2023 року;

- висновок експерта № СЕ-19/109-23/2669-НЗПРАП від 17.03.2023 року;

- постанова про визнання речовим доказом від 20.03.2023 року;

- протокол допиту свідка ОСОБА_5 від 15.03.2023 року;

- протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 16.03.2023 року;

- письмові пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 від 23.02.2023 року;

- повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України;

- протокол допиту ОСОБА_3 як підозрюваного від 18.04.2023 року.

Суд вважає за доцільне зауважити, що відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зі змісту ч.2 ст.84 КПК України випливає, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Крім того, ч.1 ст.85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Щодо правомірності проведення органом досудового розслідування процесуальних дій та встановлення фактичних обставин кримінального проступку, суд вважає за доцільне зауважити, що надана до обвинувального акту заява ОСОБА_3 , підписана у присутності його захисника, свідчить, що обвинувачений зазначені обставини (правомірність проведення процесуальних дій) не оспорює.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що правові підстави для визнання проведених у кримінальному провадженні процесуальних дій такими, що проведені з грубим порушенням вимог кримінально-процесуального закону - відсутні.

Таким чином, аналізуючи надані матеріали, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_3 , які виразились в незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, охоплюються складом кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Саме не зазначені критерії призначення кримінального покарання звернуто увагу Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 р. (справа № 148/1211/15-к).

У постанові від 14.06.2018 р. (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначено, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС України у постанові від 09.10.2018 р. (справа №756/4830/17-к) звернуто увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК України) вчинене у конкретному випадку кримінально-протиправне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальні правопорушення, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого кримінального правопорушення, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 р. (справа №166/1065/18) ВС України зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння кримінального правопорушення, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 р. (справа №629/847/15-к).

Крім того, при вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 р. (справа №298/95/16-к) зазначено, що у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Надані суду матеріали свідчать, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, проте у вчиненому розкаявся і активно сприяв його розкриттю, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.

Отже, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обтяжуючих вину ОСОБА_3 обставин органом досудового розслідування не встановлено.

Таким чином, аналізуючи надані суду матеріали, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його покарання, приписи статей 50, 65 КК України, роз`яснення ВС України, викладені у постанові від 17.04.2018 року, суд приходить до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, а саме у виді штрафу.

Суд дійшов до такого висновку, оскільки метою покарання згідно з приписами ч.2 ст.50 КК України є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відшкодування судових витрат належить вирішити з додержанням вимог ст.124 КПК України.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні №0000055 від 24.02.2023 року - не заявлявся.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 на стадії досудового розслідування не обирався, арешт на майно не накладався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 107, 124, 370, 371, 373, 374, 381, 382, 392, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді - штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , в користь держави - 1510 грн. 24 коп. витрат за проведення у кримінальному провадженні №0000055 від 24.02.2023 року судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, висновок експерта №СЕ-19/109-23/2669-НЗПРАП від 17.03.2023 року.

Речові докази: експертний полімерний пакет №5616708, всередині якого знаходиться психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною кількістю 0,8912 грама, які згідно постанови дізнавача СД Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_7 від 20.03.2023 року передані на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, квитанція про отримання на зберігання речових доказів №3195 від 22.03.2023 року, після набрання даним вироком законної сили - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 - в той самий строк з часу отримання копії вироку.

У відповідності до ч.1 ст.394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1