Справа № 352/599/20
Провадження № 1-кп/353/5/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тлумачі клопотання прокурора Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні № 0000425, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2019 року, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, на стадії судового розгляду, перебуває кримінальне провадження № 0000425, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2019 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 289 КК України.

07.09.2023 року прокурор ОСОБА_3 через канцелярію суду подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (Т. 7 а.с. 74-76).

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане ним клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , просив його задовольнити, вказав, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 10.09.2023 року, однак ризики, які слугували підставою для його застосування, не зникли і не зменшились, як наслідок - запобігти їм, шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів неможливо через невідповідність характеру вчинених кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого даному запобіжному заходу. Вважає, що лише тримання під вартою як запобіжний захід зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, при цьому просив розмір застави не визначати.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , просив відмовити в його задоволенні. Вважає, що продовжений щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є неправомірним, а тому його має бути скасовано. Підстав для продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не має, прокурором не надано суду жодних нових доказів, які б підтверджували продовження існування ризиків. Підозру ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів вважає необґрунтованою.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю підтримав позицію захисника ОСОБА_5 .

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду подав письмове клопотання, в якому просив судове засідання проводити без його участі, скарг, заяв та клопотань не має, при вирішенні процесуальних питань у справі покладається на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

16.10.2019 року ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.10.2019 року застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Після внесення суми застави, відносно ОСОБА_4 продовжував діяти запобіжний захід у вигляді застави.

Протягом судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 у період з 20.01.2022 року по 28.09.2022 року неодноразово не прибував без поважних причин за викликом суду.

Внаслідок неодноразового неприбуття до суду без поважних причин до ОСОБА_4 застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді приводу, після чого ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 31.10.2022 року обвинуваченого було оголошено у розшук та зупинено судове провадження у даній справі до його розшуку.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2022 року, за клопотанням прокурора, надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 для участі в розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу та застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2022 року змінено запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 289 КК України, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави, та обрано йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (Шістдесят) днів, а саме до 07 лютого 2023 року включно, без визначення розміру застави, з утриманням його в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 26.12.2022 року ухвалу Тлумацького районного суду від 11 грудня 2022 року залишено без змін.

В подальшому судом вирішувалось питання щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та його продовження, не зменшились та продовжують існувати на даній стадії кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор довів наявність ризиків, визначених зокрема п. 1, п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризик переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_6 , свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені прокурором ризики, є триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Окрім того суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; дані про особу обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, в тому числі наявність в нього родини й утриманців; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, в заподіянні якої обвинувачується особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

За матеріалами справи підозра ОСОБА_4 обґрунтовано підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які відповідно до ч. 1 ст. 199 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та відповідно до ч. 2 ст. 289 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, існує ризик того, що обвинувачений буде переховуватися від суду та без перешкод може залишити своє місце проживання (перебування), чим буде перешкоджати кримінальному провадженню. Свідком даної події є ОСОБА_7 - знайомий обвинуваченого, який під час судового розгляду не допитаний. Обвинуваченому відоме місце проживання потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 , а тому він може вчиняти на них тиск та незаконно впливати. Відносно ОСОБА_4 05.07.2018 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області скеровано обвинувальний акт за ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, судовий розгляд по якому на даний час не завершений, що може свідчити про ймовірність скоєння останнім інших кримінальних правопорушень.

Суд теж враховує характер висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав ОСОБА_4 , але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а так само особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, однак звертався за медичною допомогою до лікаря психіатра з 01.09.2001 року по 01.01.2003 року по питанню F-51.3, неодноразово змінював місце свого проживання, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському районі як внутрішньо переміщена особа з 06.12.2022 року, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, перебуває в фактичних шлюбних відносинах (цивільному шлюбі) з ОСОБА_8 , разом з ними проживають двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . 22.10.2022 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виїхали за межі України. Його батько ОСОБА_11 хворіє та знаходився на повному утриманні сина.

Крім того, існування ризику переховування від суду додатково підвищується у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. На теперішній час в Україні продовжено дію воєнного стану. Обвинувачений матиме реальну можливість покинути контрольовану територію владою України, з метою переховування від суду, що унеможливить в подальшому судовий розгляд цього кримінального провадження. Обвинуваченого ОСОБА_4 раніше було затримано у місті Запоріжжя, при спробі в?їхати з боку міста Запоріжжя на неконтрольовану територію у напрямку міста Мелітополь. При цьому, обвинувачений не повідомив Тлумацький районний суд Івано-Франківської області про зміну місця проживання, чим порушив обов?язки покладені на нього судом ухвалою про застосування запобіжного заходу від 25 жовтня 2019 року.

При вирішенні даного клопотання судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи. При цьому, тримання особи під вартою може відбуватися лише на підставі відповідного рішення компетентного суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 року у справі «Воляник проти України»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Також суд враховує, що будь-яких даних про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та його продовження, суду не надано, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового слідства, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне залишити ОСОБА_4 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Достатніх доказів про наявність міцних соціальних зв`язків чи про існування інших обставин, що могло б бути підставою для обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, суду не надано.

Зазначені вище обставини виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наведеним вище ризикам.

Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

В той же час обставини, на які посилаються захисник та обвинувачений, не спростовують зазначеного висновку суду та не можуть бути підставами для скасування обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки такі не виключають наявність встановлених у судовому засіданні ризиків.

За таких обставин, враховуючи, що строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою закінчується 10.09.2023 року та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, суд вважає за доцільне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на строк 60 днів.

З цих же підстав суд вважає недоцільним скасовувати чи змінювати зазначений запобіжний захід на інший, більш м`який, оскільки жоден із запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням від вартою, не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Щодо визначення ОСОБА_4 розміру застави, передбаченого законом, то такий розмір не підлягає визначенню з огляду на вимоги п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки щодо ОСОБА_4 у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений ним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 369-372, 392 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та зареєстрованому по АДРЕСА_1 , громадянину України, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 289 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» на строк 60 (Шістдесят) днів, а саме до 06 листопада 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали для виконання направити керівнику Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» та вручити обвинуваченому і прокурору негайно після її оголошення, інші учасники судового провадження мають право отримати її копію в суді.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її проголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

ГоловуючийОСОБА_12