Справа № 737/21/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/352/23
Категорія - - ч.1 ст.249 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№0001572 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, особа з інвалідністю ІІІ групи, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.249 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

На підставі ч.4 ст.53 КК України, ОСОБА_7 розстрочено сплату штрафу на десять місяців рівними частинами по 1700 грн. щомісяця.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 394878 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2454,14 грн. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.12.2022 на: три сітки порожеві наступних розмірів: 1) довжина - 18 м, висота - 1 м., діаметр вічка - 35 мм; 2) довжина - 10 м., висота - 1 м, діаметр вічка - 35 мм; 3) довжина - 15 м, висота - 1 м, діаметр вічка - 35 мм, та на незаконно добуту рибу в загальній кількості 33 шт. наступних видів: щука - 16 шт., білизна - 5 шт., карась сріблястий - 12 шт.

Вироком місцевого суду встановлено, що 01 грудня 2022 року близько 12:00 годин, ОСОБА_7 , перебуваючи на озері Вільжин, поблизу с. Кладьківка, Куликівської ОТГ, Чернігівського району та області, в межах об`єкту природно-заповідного фонду - гідрологічної пам`ятки природи місцевого значення «Заплавні озера», за допомогою трьох сіток порожевих, які відповідно до пункту 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України №19 від 15.02.1999 відносяться до заборонених знарядь лову виготовлених із сіткоснастевих матеріалів, без належних документів та дозволу на вилов водних біоресурсів, діючи умисно, здійснив незаконний вилов риби цінних видів для особистих потреб, загальною кількістю 33 штуки, наступних видів: щука - 16 шт., білизна - 5 шт., карась сріблястий - 12 шт., чим відповідно до висновку експерта № СЕ-19/125-22/9461-ЕЛ від 19.12.2022 завдав навколишньому природному середовищу (державі) істотну шкоду на загальну суму 394878,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження щодо нього. В обґрунтування скарги послався на відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів того, що озеро «Вільжин» є об`єктом природно-заповідного фонду - гідрологічної пам`ятки природи місцевого значення «Заплавні озер», та є місцем, де заборонено вилов риби. Крім того, зазначив, що наказ Державного комітету рибного господарства України №19 від 15.02.1999 «Про затвердження Правил любительського і спортивного рибальства та Інструкції про порядок обчислення та внесення платежів за спеціальне використання водних живих ресурсів при здійсненні любительського та спортивного рибальства» визнаний таким, що втратив чинність. Крім того, прокурор увів його в оману щодо порядку розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням, порадивши з усім погоджуватись.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, котрий просив залишити вирок без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ст.412 КПК України, істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За змістом ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Положеннями ч.1 ст.91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму ВСУ «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» № 5 від 29.06.1990, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Згідно з вимогами ст.374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Як слідує з оскаржуваного вироку, визнаючи винним ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, місцевий суд не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, припустився порушень вимог ст.349 КПК України, які у відповідності до положень ст.ст.409, 411, 412 КПК України є підставами для скасування вироку суду, з огляду на наступне.

Так, за результатами судового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у діях останнього складу вказаного кримінального правопорушення та визнав його винним.

Разом з тим, як убачається із журналу судового засідання від 27.01.2023 та відеозапису вказаного судового засідання, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 надав показання, які свідчили про невизнання останнім фактичних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, які були викладені в обвинувальному акті при формулювання обвинувачення.

Зокрема, на запитання головуючої-судді, чи визнає він вину у скоєному злочині, обвинувачений ОСОБА_7 сказав, що «ловив рибу, попався». Жодних інших пояснень щодо обставин, викладених в обвинуваченні, ОСОБА_7 не надавав.

У подальшому, на запитання судді, чи знав він, що сітки порожеві є забороненим знаряддям лову, а їх застосування - браконьєрством, обвинувачений заперечив вказаний факт, зазначивши, що сітка довжиною 10 метрів не може бути забороненою у використанні для лову риби.

Водночас, судом першої інстанції при вирішенні питання щодо визначення обсягу та порядку дослідження доказів не враховано надані суду обвинуваченим показання, які мають значення у вказаному кримінальному провадженні, зокрема, для можливості розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, без дослідження всіх доказів по кримінальному провадженню.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року (справі № 521/11693/16) щодо застосування ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст.91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст.349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Разом з тим, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_7 , та отримавши від останнього показання у виді декількох слів, які свідчили про фактичне невизнання ним своєї вини у інкримінованому йому правопорушенні, суд першої інстанції розглянув справу в порядку вимог ч.3 ст.349 КПК України, не досліджуючи жодного доказу на підтвердження вини обвинуваченого щодо обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст.91 КПК України та погодився з формулюванням обвинувачення, яке визнано доведеним судом першої інстанції, чим допустив порушення вимог кримінально процесуального законодавства.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження наявна ухвала слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.01.2023, згідно з якою було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_7 , із забороною відчуження вказаного майна, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (а.к.п.46).

Проте, при ухваленні вироку, дана ухвала слідчого судді залишилася поза увагою місцевого суду та не було вирішено питання щодо майна, на яке накладено арешт.

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, а недотримання районним судом вимог ст.349 КПК України призвело до однобічності та неповноти судового слідства, не дослідження таких обставин, з`ясування яких може мати суттєве значення для правильного і всебічного розгляду справи.

При цьому колегія суддів враховує, що ч.6 ст.9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

За таких підстав, враховуючи положення ст.ст.7, 9 КПК України та невиконання місцевим судом вимог ст.349 КПК України при проведенні судового розгляду, який суперечив вимогам положень ст.2 КПК України, фактично позбавив гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, колегія суддів вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч.6 ст.9 КПК України та ст.ст.409, 412, 415 КПК України визнає їх підставою для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до п.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому всі ці питання будуть вирішуватись при новому судовому розгляді.

При новому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення, дати належну правову оцінку діям ОСОБА_7 та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів, яке буде відповідати вимогам цього закону та забезпечить виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК України.

Відтак, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 - скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4