Провадження №1-кп/369/2097/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України, -

встановив:

13 липня 2023 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області з Київського апеляційного суду на новий розгляд надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Обвинувачений та його захисник не заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду. Захисник заявив клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисника, як заявленому передчасно..

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як передбачено п. 13 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" (Abramyan v. Russia) від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 у справі "Камасінскі проти Австрії" N 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.99 у справі "ПелісьєтаСассі проти Франції", п. 52).

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" (Mattoccia v. Italy)від 25 липня 2000 року.

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п. 54, а також "Даллос проти Угорщини", п. 47).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Проте, направлений до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 вказаним вимогам не відповідає.

Як вбачається з обвинувального акту за епізодом 06.08.2020 ОСОБА_5 придбав та зберігав з метою збуту та збув канабіс, який відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», затвердженого постановою № 770 від 06.05.2000 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено (список № 1, таблиця І).

Обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, що розглядається, є наявність предметів, що становлять підвищену небезпеку для здоров`я людей, зокрема, такими предметами є наркотичні засоби.

Вирішуючи питання про кваліфікацію дій ОСОБА_5 , прокурор повинен був виходити з предмету кримінального правопорушення - особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс.

Так, частиною 1 статті 307 КК України визначено, що кримінальним правопорушенням є незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

Якщо предметом хоча б однієї дії, передбаченої ч. 1 ст. 307 КК України, були особливо небезпечні наркотичні засоби, це дає підставу для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України.

Частиною 2 ст. 307 КК України визначено, що кримінальним правопорушенням є ті самі дії, передбачені ч. 1 ст. 307 КК України, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила одне із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини.

Однак, прокурор, залишив поза увагою, що предметом злочинних дій обвинуваченого 06.08.2020 був саме особливо небезпечний наркотичний засіб, що призвело до неправильної кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 307 КК України.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 307 КК України, ще і 09.09.2020.

За змістом статті 32 КК України повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_5 в різний час вчинив два злочини, які передбачені тією самою частиною статті Особливої частини КК.

Однак, прокурор проігнорував той факт, що диспозиція ч. 2 ст. 307 КК України містить кваліфікуючу ознаку як особливо небезпечного наркотичного засобу, так і повторності дій, передбачених ч. 1 ст. 307 КК України.

Вказані висновки суду повністю узгоджуються з висновками викладеними в ухвалі Київського апеляційного суду від 05.06.2023 у даній справі щодо неправильної правової кваліфікації дій ОСОБА_5 .

Про неправильну правову кваліфікацію дій ОСОБА_5 зазначає і сам прокурор в своїй апеляційній скарзі, що і стало однією з підстав для скасування вироку суду у даній справі.

Відповідно до ст. 318 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

За змістом вказаних статей зміна правової кваліфікації є правом прокурора, який відповідно може ним скористатись або ні, що відповідно ставить суд в залежність від дій прокурора, оскільки суд може змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення виключно якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

У зв`язку із поверненням обвинувального акту клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про виклик та допит свідків суд залишає без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 110, 290, 291, 293, 314, 369-372, 374, 395 КПК України, суд -

ухвалив:

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000303 від 17.01.2020 повернути прокурору Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1