Справа № 946/3195/23
Провадження № 1-кс/946/995/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Слідчим відділом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000532 від 28.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.04.2023 інспектори УПП в Одеській області ДПП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , здійснювали патрулювання м. Ізмаїла Одеської області в складі екіпажу «ОКЕАН 8102» й близько 14:20 години, на їх службовий планшет надійшло повідомлення про те, що група молодих людей, перебуваючи біля буд. 435 по вул.Придунайській в м. Ізмаїлі Одеської області, здійснюють розпиття алкогольних напоїв у громадському місці. Прибувши на місце виклику, поліцейськими виявлено кількох осіб, серед яких були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Останні, побачивши поліцейських, почали поводити себе агресивно, зухвало, мали явні ознаки алкогольного сп`яніння: запах з ротової порожнини, порушена координація рухів та спілкування, на зауваження не реагували, всіляко провокували конфлікт. На пропозиції поліцейських припинити вживати алкогольні напої у громадському місці відповіли відмовою, на вимогу поліцейським відповідно до ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» надати документи для встановлення їх особи, також відповіли відмовою. Після цього, поліцейськими було прийняте рішення доставити вказаних осіб до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області для встановлення їх анкетних даних.

Далі, перебуваючи у приміщенні Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області, розташованому за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27, ОСОБА_6 , розуміючи, що спілкується з працівниками поліції, які виконували свої службові обов`язки та були одягнуті у формений одяг, на якому закріплений жетон із зображенням спеціального номеру, екіпіровані спеціальними засобами, табельною вогнепальною зброєю, показавши останньому службове посвідчення, продовжив поводити себе зухвало, провокував конфлікт, грубо спілкувався з працівниками правоохоронного органу та в процесі розмови неодноразово у грубій формі здійснював погрози насильством на адресу інспектора патрульної поліції ОСОБА_5 .

У ході досудового розслідування надано запит до ВОНС у м. Ізмаїлі УПП в Одеській області ДПП з метою витребування відеозаписів, на яких зафіксовано вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке мало місце 28.04.2023.

ВОНС у м. Ізмаїлі УПП в Одеській області ДПП 08.05.2023, для долучення до кримінального провадження, надано відеозаписи на 8 оптичних носіях інформації - DVD-R дисках з нагрудних відео реєстраторів, на яких зафіксовано кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мало місце 28.04.2023.

Враховуючи той факт, що видані відеозаписи на оптичних носіях інформації, на яких зафіксоване кримінальне правопорушення, мають значення речового доказу у кримінальному провадженні, виникла необхідність накласти арешт на вказане майно.

Слідчий та прокурор про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились, в клопотанні зазначили про розгляд справи без їх участі.

Представник ВОНС у м. Ізмаїлі УПП в Одеській області ДПП, який добровільно надав майно, у судове засідання не з`явився, проте надав слідчому судді заяву про розгляд клопотання за його відсутністю.

В силу ст. 107 КПК технічні засоби фіксування процесу не застосовувалися.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що видані договір та чек мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на надані 08.05.2023 ВОНС у м. Ізмаїлі УПП в Одеській області ДПП відеозаписи, на 8 оптичних носіях інформації - DVD-R дисках з нагрудних відео реєстраторів, на яких зафіксовано кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мало місце 28.04.2023.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення або отримання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1