Справа № 1-і/593/17/2023
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" липня 2023 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_6 ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Бережанах клопотання потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та в інтересах потерпілих представника ОСОБА_7 про вжиття заходів в порядку статей 321, 333 КПК України судом, щодо обов`язку прокурора вияснити обставини наявності ІІ групи інвалідності, обвинуваченого ОСОБА_10 , -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Бережанському районному суді знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 Кримінального кодексу України.

Згідно з обвинувальним актом, який міститься у кримінальному провадженні, 07 серпня 2022 року о 09 год. 37 хв., водій ОСОБА_10 керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ GLE 350D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску, чорного кольору, з двома пасажирами, рухався автомобільною дорогою М-30 сполученням «Стрий - Умань - Дніпро - Ізварине (через м. Вінницю, Кропивницький)», у напрямку від м. Тернопіль Тернопільської області до м. Бережани Тернопільського району Тернопільської області.

Рухаючись на 104 км, вказаної автодороги М-30, між селами Шибалин та Комарівка Бережанської міської територіальної громади Тернопільського району Тернопільської області, із швидкістю яка перевищувала дозволену та безпечну на даній ділянці автодороги, поза межами населеного пункту, водій ОСОБА_10 не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної та дозволеної на даній ділянці автодороги швидкості руху, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.6 (г) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі Правил дорожнього руху або ПДР), а також вимоги, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його рухатися вказаною вище ділянкою автодороги із безпечною та дозволеною швидкістю руху, не більше 90 км/год і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Під час руху у зазначеному напрямку прямою ділянкою автодороги із мокрим асфальтобетонним покриттям водій ОСОБА_10 , не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, внаслідок чого допустив зміну напрямку руху керованого автомобіля «MERCEDES-BENZ GLE 350D», р.н. НОМЕР_1 , ліворуч та подальший його виїзд на зустрічну смугу руху, при цьому він не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим грубо порушив вимоги пунктів: 1.10 (в частині визначення поняття «маневрування (маневр)», і належне виконання його вимог), 10.1 Правил дорожнього руху.

У вказаний час назустріч автомобілю «MERCEDES-BENZ GLE 350D» рухався технічно справний автомобіль «SKODA-OCTAVIA-COMBI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, чорного кольору, під керуванням водія ОСОБА_13 , який з одним пасажиром постійно рухався в межах своєї смуги руху від м. Бережани Тернопільського району Тернопільської області до м. Тернопіль Тернопільської області.

В процесі зміни напрямку руху ліворуч та внаслідок застосування водієм ОСОБА_10 , таких прийомів керування, і обрання останнім такої швидкості руху керованого транспортного засобу, які в комплексі не дозволяли йому постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, виник занос автомобіля «MERCEDES-BENZ GLE 350D» під час якого даний транспортний засіб частково, а саме передньою частиною рухався по зустрічній смузі руху (до м. Тернопіль), а його задня частина продовжувала рух по своїй смузі руху (до м. Бережани).

Після виїзду на зустрічну смугу водій ОСОБА_10 не забезпечивши безпеку дорожнього руху та порушуючи вимоги п. 11.3 ПДР, не надав перевагу в русі зустрічному технічно справному автомобілю «SKODA-OCTAVIA- СОМВІ», р.н. НОМЕР_2 , як наслідок допустив зіткнення в межах смуги руху до м. Тернопіль, передньої частини керованого автомобіля «MERCEDES-BENZ GLE 350D» з передньою частиною автомобіля «SKODA-OCTAVIA-COMBI», водій якого з моменту виникнення небезпеки для свого руху (виїзду автомобіля «MERCEDES-BENZ GLE 350D» на зустрічну смугу руху), не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути зустрічного зіткнення вказаних транспортних засобів, тому у його діях відсутні порушення вимог зокрема пунктів: 1.10 (в частині визначення поняття: «небезпека для руху», і належного виконання його вимог), 12.3, 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху, які б перебували в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи ж останнє водій автомобіля «SKODA-OCTAVIA-СОМВІ», ОСОБА_13 , на час зближення з автомобілем «MERCEDES-BENZ GLE 350D» (водій якого ОСОБА_10 створив своїми діями небезпечну дорожню ситуацію), перебував в аварійній дорожній ситуації (обстановці) при якій дії водія транспортного засобу вимогами Правилами дорожнього руху не регламентуються.

У результаті даного зіткнення транспортних засобів:

- пасажир автомобіля «SKODA-OCTAVIA-СОМВІ», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток задньої частини склепіння і основи черепа, крововиливів під оболонки і в речовину головного мозку з частковим руйнуванням його структур та повним розривом стовбурової частини (довгастого мозку) від яких настала її смерть на місці пригоди;

- водій автомобіля «SKODA-OCTAVIA-СОМВІ», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді: масивної травми тіла з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, яка супроводжувалась зовнішньою і внутрішньою кровотечею та призвела до масивної крововтрати, котра і стала безпосередньою причиною настання смерті останнього на місці пригоди;

- пасажир автомобіля «MERCEDES-BENZ GLE 350D», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми лівого гомілково-ступневого суглоба у виді переломів латеральної (зовнішньої) кісточки малогомілкової та медіальної (внутрішньої) кісточки великогомілкової кісток, що супроводжувалась розвитком місцевого гіпертензивно-ішемічного синдрому середнього ступеня важкості (за клінічною класифікацією), закритої травми грудної клітки у виді перелому тіла грудини, саден в проекції верхньої передньої ості клубової кістки справа, які не були небезпечними для життя в момент заподіяння, проте вони потягли за собою тривалий (більш 21 дня) розлад здоров`я і за цією ознакою належать до тілесного ушкодження середньої тяжкості (п. п. 2.2.1 (а), 2.2.2 «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995).

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «маневрування (маневр)», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 10.1, 11.3, 12.1, 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричинення загибелі потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , і спричиненні потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

У зв`язку з вказаним ОСОБА_10 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , і спричинили потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у злочині, передбаченому ч.3 ст.286 КК України.

До суду надійшло вказане клопотання потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та представника потерпілих ОСОБА_7 . Відповідно до клопотання особи, які подали клопотання, посилаючись на ст. 333 КПК України, просять винести ухвалу суду та надати «доручення прокурору - стороні обвинувачення вияснення обставин, а саме:

- набуття статусу інваліда ІІ групи, обвинуваченим ОСОБА_10 , де і коли відбулись засідання МСЕК, а також,

- чому лікувальна установа (лікувальний заклад) не повідомляли орган досудового слідства, або інший правоохоронний орган у (даному випадку) про отримання тяжких тілесних ушкоджень особою яка є підозрюваним, у злочині, кваліфікованому за ч.3 ст. 286 КК України, що спричинив загибель двох людей».

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та представник потерпілих ОСОБА_7 клопотання підтримали. Пояснити, що саме буде встановлено, у разі задоволення вказаного клопотання, для розгляду вказаного кримінального провадження бажання не виявили.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на те, що потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_12 представлені у вказаній справі представником ОСОБА_7 , який є адвокатом. Представник потерпілих ОСОБА_7 має право збирати докази по справі, однак не вживає заходів по збиранню доказів вказаних у клопотанні. Окрім цього, обставини про з`ясування яких ідеться у поданому клопотанні не мають істотного значення для вказаного кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та представника потерпілих ОСОБА_7 просив задовольнити.

Представник потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 щодо клопотання потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та представника потерпілих ОСОБА_7 підтримав позицію прокурора.

Захисник та обвинувачений щодо клопотання потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та представника потерпілих ОСОБА_7 підтримав позицію прокурора.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду справи, приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 333 КПК України під час судового провадження заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються згідно з положеннями розділу II цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Ч.1 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Ч.1 ст. 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ст. 369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку. Судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Ч.1 ст. 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання:

1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа;

2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений;

3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення;

4) чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення;

5) чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме;

6) яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, які обов`язки слід покласти на особу в разі її звільнення від відбування покарання з випробуванням;

7) чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку;

71) чи є підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру;

72) чи є підстави для виплати винагороди викривачу і, якщо так, у якому розмірі та в якому порядку;

8) чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності;

9) чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України;

10) чи слід у випадках, передбачених статтею 96 Кримінального кодексу України, застосувати до обвинуваченого примусове лікування;

11) чи необхідно призначити неповнолітньому громадського вихователя;

12) що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами;

13) на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі;

14) як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Виходячи з обвинувачення ОСОБА_10 наведеного у обвинувальному акті, а також наведених норм законодавства, з`ясування обставин набуття статусу інваліда ІІ групи, обвинуваченим ОСОБА_10 не підлягає доказуванню у кримінальному провадженні та не підлягає з`ясуванню судом під час вирішення обвинувачення по суті.

Виходячи з наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та представника потерпілих ОСОБА_7 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 9, 22, 91, 333, 368-370 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та в інтересах потерпілих представника ОСОБА_7 про вжиття заходів в порядку статей 321, 333 КПК України судом, щодо обов`язку прокурора вияснити обставини наявності ІІ групи інвалідності, обвинуваченого ОСОБА_10 .

Відмова в задоволенні клопотання не є перешкодою для повторного його заявлення.

Ухвала окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя