Справа № 503/53/23
Провадження №1-кп/503/34/23
УХВАЛА

19 травня 2023 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

проводячи відкрите судове засідання в залі суду в м. Кодима розглянув клопотання (заяву) адвоката ОСОБА_3 , який є представником власника майна ОСОБА_4 , про часткове скасування арешту автомобіля у судовому провадженні за кримінальним провадженням внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000470 від 12.08.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 27 ч.5, 332 ч.3 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисники адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , секретарі судового засідання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 ,

встановив:

Заявник звернувся до суду з вище вказаним клопотанням (заявою), в якому просить частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області в справі № 127/27210/22 на автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_4 , шляхом передання автомобілю на зберігання власнику.

Клопотання обґрунтовано посиланням на те, що під час досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2022 року було накладено арешт на автомобіль марки Фольксваген Пассат д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, власником якого являється ОСОБА_4 . При цьому, останній не є учасником вище зазначеного кримінального провадження, зокрема підозрюваним або обвинуваченим у ньому, а сам арештований автомобіль постійно використовувався його сім`єю, в тому числі і для поїздок в справах дітей, а саме до учбових закладів та лікарів. Заявник, як представник власника майна, відзначає ту обставину, що ОСОБА_4 позичив свій автомобіль обвинуваченому ОСОБА_6 , але не знав для якої саме у дійсності мети останній мав використовувати його, оскільки той повідомив, що потрібний для поїздки з вагітною дружиною до лікаря. Крім того, заявник вважає, що насправді для встановлення об`єктивних обставин у даній справі немає необхідності в арешті автомобіля та його зберіганні на арештмайданчику. В свою чергу арештом та вилученням автомобіля грубо порушено право власності його довірителя, як власника майна, та суттєво ускладнено звичайне його життя та його сім`ї. Водночас заявник відзначає те, що вже звертався до суду з заявою про скасування арешту, але отримав відмову з роз`ясненням можливості звернутись до прокурора для вирішення питання передачі транспортного засобу. Однак, відповідне звернення до прокурора не надало позитивного результату, оскільки фактично ним було відмовлено в передачі транспортного засобу, що суперечить як ухвалі слідчого суді, якою не передбачено заборони користування і розпорядження арештованим транспортним засобом згідно ч.11 ст. 170 КПК України, так і ухвалі суду від 05.04.2023 року.

У зв`язку з чим судом під час судового засідання було поставлено на розгляд відповідне клопотання.

В судове засідання заявник адвоката ОСОБА_3 та сам власник майна ОСОБА_4 не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, а саме шляхом надіслання судової повістки про виклик на електронну адресу заявника, про що свідчить відповідна довідка про доставку 16.05.2023 року електронного листа із судовою повісткою про виклик. При цьому, заявник надіслав до суду письмову заяву від 19.05.2023 року про розгляд поданого ним клопотання про часткове скасування арешту автомобіля за його відсутності і відсутності власника майна, в якій просив задовольнити подану заяву.

Прокурор ОСОБА_8 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення іншого суду, заперечував проти задоволення заяви про часткове скасування арешту з майна.

Обвинувачені в судовому засіданні при вирішенні порушеного питання покладались на розсуду суду.

Інші учасники судового провадження, будучи повідомленими про дату, час і місце проведення даного судового засідання, в останнє не з`явились.

Заслухавши думку присутніх учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, матеріали судового провадження суд встановив наступні фактичні обставини.

Автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 видане 15.07.2020 року ТСЦ 5142.

Старший слідчий СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_13 , за погодженням з прокурором, в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000470 від 12.08.2022 року звернувся до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області із клопотанням від 23.11.2022 року про накладення арешту на майно, в якому серед іншого просив накласти арешт на автомобіль марки Фольксваген Пассат д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, власником якого являється ОСОБА_4 . Дане клопотання було обґрунтоване посиланням на те, що предмети вилучені під час проведення 22.11.2022 року огляду місця події, серед яких є і автомобіль, дають можливість встановити обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також інші обставини. що мають значення для провадження. У зв`язку з чим 23.11.2022 року слідчим було винесено постанову про визнання вказаного майна речовими доказами у кримінальному провадженні. Крім того, зазначено, що арешт вказаних речей (серед яких є і автомобіль) необхідний для попередження зміни чи знищення їх властивостей в результаті використання третіми особами, що може призвести до втрати ними значення речового доказу та перешкодить встановленню істини у провадженні.

29.11.2022 року слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області, за результатом розгляду відповідного клопотання слідчого в судовій справі № 127/27210/22 було постановлено ухвалу, якою клопотання слідчого задоволено, а на майно, яке було вилучено під час проведення огляду місця події, серед якого був автомобіль марки Фольксваген Пассат д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, власником якого являється ОСОБА_4 , накладено арешт. Дане рішення вмотивоване тим, що дане майно відповідно до ст. 98 КПК України має значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважав за необхідне накласти на нього арешт.

Таким чином арешт накладений на автомобіль обґрунтовано, як на речовий доказ сторони обвинувачення, який містить відомості, які мають значення для даного кримінального провадження.

При цьому, суд відзначає ту обставину, що ухвала слідчого судді не містить в собі рішення про заборону або обмеження користування, розпорядження арештованим майном у відповідності до положень ч.11 ст. 170 КПК України.

Автомобіль поміщений на арештмайданчик, де зберігається до теперішнього часу, про що раніше в судовому засіданні було підтверджено як стороною обвинувачення так і захисту.

05.04.2023 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання (заяви) адвоката ОСОБА_3 , як представника власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту автомобіля, оскільки судовий розгляд даного кримінального провадження не завершений, зокрема не здійснено дослідження доказів сторони обвинувачення, а тому суд вважає, що відсутні підстави вважати, що в подальшому застосуванні цього заходу стосовно автомобіля відпала потреба. Водночас суд у мотивувальній частині згаданої ухвали відзначив ту обставину, що за умов відсутності заборони користування арештованим автомобілем ОСОБА_4 , як його власник, не позбавлений можливості звернутись до прокурора щодо отримання цього транспортного засобу для користування ним до завершення судового розгляду даного кримінального провадження.

01.05.2023 року Одеська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону, на звернення адвоката ОСОБА_3 від 19 і 26 квітня 2023 року щодо вирішення питання про повернення арештованого майна, надала письмову відповідь, в якій повідомила, що питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, згідно ч.9 ст. 100 КПК України буде вирішено судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до ч.1-2 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суд звертає увагу заявника адвоката ОСОБА_3 , що чинна редакція ст. 174 КПК України не передбачає скасування арешту майна «шляхом передання автомобілю на зберігання власнику» лише скасування накладеного арешту майна повністю чи частково. Тому фактично таке формулювання клопотання суд оцінює як клопотання про передачу на відповідальне зберігання власнику (законному володільцю) речового доказу, що не містить слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, у відповідності до пункту 1 ч.6 ст. 100 КПК України.

Однак, суд звертає увагу, що згідно ч.9 ст. 100 КПК України, суд вирішує питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду.

Проте ні сам транспортний засіб, а ні постанова про визнання його речовим доказом (з відзначенням у змісті останньої підстав визнання його речовим доказом у даному кримінальному провадження як засобу вчинення кримінального правопорушення або засобу вчинення кримінального правопорушення, який також зберіг на собі сліди кримінального правопорушення).

Внаслідок чого суд:

- по-перше не має можливості вирішити питання про долю речового доказу сторони обвинувачення, який або постанова про визнання його речовим доказом до теперішнього часу ще не надані суду;

- по-друге не маючи постанова про визнання транспортного засобу речовим доказом суд позбавлений можливості встановити, які саме наявні ознаки ст. 98 КПК України, тобто чи є останній лише засобом вчинення кримінального правопорушення або окрім цього цей транспортний засіб також зберіг на собі сліди кримінального правопорушення. У зв`язку з чим суду не можливо надати оцінку тієї обставини чи можлива передача на відповідальне зберігання власнику (законному володільцю) речового доказу без шкоди для кримінального провадження, що є обов`язковою умовою згідно пункту 1 ч.6 ст. 100 КПК України.

У зв`язку з чим клопотання про часткове скасування арешту майна задоволенню не підлягає.

В свою чергу суд звертає увагу заявника на ту обставину, що згідно положень першого речення ч.12 ст. 100 КПК України, спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 170-174 КПК України,

постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання (заяви) адвоката ОСОБА_3 , як представника власника майна ОСОБА_4 , про часткове скасування арешту автомобіля.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1