КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30.06.2023 задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, суду.

Звільнено останнього з-під варти у залі суду.

Покладено на ОСОБА_6 обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; цілодобово не залишати місце постійного проживання - АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, суду, окрім випадків оголошення сигналу «повітряна тривога», необхідності прослідувати до місця укриття, надання медичної допомоги, явки для проведення слідчих та процесуальних дій; не відлучатися _____________________________________________________________________________________

Справа № 755/7991/23 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4525/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

за межі міста Києва без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Встановлено строк тримання ОСОБА_6 під домашнім арештом у межах строку досудового розслідування, до 29.08.2023.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначала, що органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Зокрема, додані до клопотання слідчого докази не підтверджують причетність підозрюваного до кримінального правопорушення та спростовуються показаннями підозрюваного.

Осіб, причетних до кримінального правопорушення, у тому числі ОСОБА_6 , встановлено після їх затримання.

На переконання апелянта, ОСОБА_6 не мав мети та умислу на позбавлення волі чи викрадення людини.

У доданих до клопотання слідчого матеріалах відсутні докази наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею не взято до уваги те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, зокрема офіційно одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_11 , 2009 року народження, а також має бездоганну репутацію та є єдиним годувальником у сім'ї.

Дружина та син підозрюваного знаходяться за кордоном, а тому застосований запобіжний захід позбавляє останнього можливості вийти до магазину чи аптеки для придбання продуктів харчування чи ліків.

Апелянт звертала увагу на те, що після постановлення оскаржуваної ухвали стороною захисту отримано додаткові докази щодо стану здоров`я ОСОБА_6 , який є ВІЛ-позитивним, а тому останній потребує систематичного проходження амбулаторного лікування та нагляду у лікаря.

На думку апелянта, враховуючи дані про особу підозрюваного, останній не буде вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Обґрунтування наявності ризику незаконно впливу на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні стосується інших учасників кримінального провадження, а не ОСОБА_6 .

Підозрюваний ОСОБА_6 не зможе переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки не має фінансових та фізичних ресурсів для цього, а також він зацікавлений у встановленні істини у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, запобіжний захід, не пов`язаний із цілодобовим перебуванням підозрюваного за місцем проживання, на думку апелянта, забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, у провадженні СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0001647 від 05.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 190 КК України.

Як зазначено в клопотанні, органом досудового розслідування встановлено, що група осіб, до складу якої входили ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, після заволодіння нерухомим майном ОСОБА_14 , не повідомляючи нічого ОСОБА_14 про те, що квартира не перебуває в її власності та реалізована третій особі, маючи на меті розпочати підготовку до повторного відчуження майна, почали пошук місця, куди можна вивезти ОСОБА_14 , для усунення перешкод для подальшої реалізації нерухомого майна.

Усвідомлюючи той факт, що ОСОБА_14 через свій похилий вік малорухлива, а також те, що вона не бажає нікуди їхати, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 та невстановленою досудовим слідством особою, ОСОБА_12 домовився з ОСОБА_6 , який надає послуги з транспортування малорухомих пасажирів, та видавав себе за працівника «Таксі Мед», щодо перевезення ОСОБА_14 до іншого місця, нібито до інтернату для літніх людей.

Так, 29.06.2023 року о 05 годині 30 хвилин ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , який мав намір проконтролювати дії ОСОБА_12 та надати допомогу, а також ОСОБА_6 та ОСОБА_15 (які надавали послуги з перевезення пасажирів, але видавали себе за лікарів) прибули до житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , після чого ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_15 пройшли до квартири АДРЕСА_3 , де на той час знаходилась ОСОБА_14 , а ОСОБА_13 залишився зовні з метою попередження спільників про виникнення будь-якої небезпеки.

Перебуваючи в приміщенні квартири, ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , які видавали себе за лікарів, використовуючи при цьому уніформу, схожу на уніформу працівників швидкої допомоги, почали умовляти ОСОБА_14 покинути приміщення квартири та проїхати з ними, на що остання відповіла відмовою.

Незважаючи на відмову потерпілої, та той факт, що остання почала кликати на допомогу, маючи на меті подолати будь-який опір з її боку, ОСОБА_6 здійснив ОСОБА_14 внутрішньом?язову ін`єкцію, після чого вказані особи, незважаючи на опір з боку потерпілої, а також той факт, що остання почала кричати та кликати на допомогу, силою посадили її на візок, та перемістили до автомобіля Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 та розпочали свій рух.

Таким чином, ОСОБА_12 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 ОСОБА_6 , та ОСОБА_15 , маючи єдиний злочинний намір, спрямований на позбавлення волі ОСОБА_14 , з корисливих мотивів, діючи у співучасті, незаконно позбавили волі ОСОБА_14 , після чого силою забрали її з місця фактичного проживання, та повезли у невідомому напрямку, проте були затримані працівниками поліції.

Згідно даних протоколу затримання від 29.06.2023, цього ж дня о 06 годині 47 хвилин ОСОБА_6 було затримано в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

29.06.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у незаконному позбавленні волі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.2 ст. 146 КК України.

30.06.2023 слідчий СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , в якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, до 29.08.2023, за адресою: АДРЕСА_1 із покладенням на нього відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступних обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; не відлучатися за межі м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30.06.2023 задоволено клопотання слідчого, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, суду.

Звільнено останнього з-під варти у залі суду.

Покладено на ОСОБА_6 обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; цілодобово не залишати місце постійного проживання - АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, суду, окрім випадків оголошення сигналу «повітряна тривога», необхідності прослідувати до місця укриття, надання медичної допомоги, явки для проведення слідчих та процесуальних дій; не відлучатися

за межі міста Києва без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Встановлено строк тримання ОСОБА_6 під домашнім арештом у межах строку досудового розслідування, до 29.08.2023.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та обґрунтовано визнано доведеними вказаний у клопотанні слідчого ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Врахувавши тяжкість та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , суворість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості, конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов вірного висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та запобігти встановленим в ході судового розгляду ризикам.

З наведених підстав, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді, та не убачає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, про яке порушено питання в апеляційній скарзі, оскільки, на переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде недостатнім стримуючим засобом, та не здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 про відсутність у нього умислу на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, на даній стадії досудового розслідування є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Посилання захисника на недоведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Перевіряючи доводи клопотання сторони обвинувачення на предмет наявності ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про його наявність з огляду на суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, особу підозрюваного та конкретні обставини кримінального провадження.

Доводи апелянта про те, що підозрюваний не зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду через відсутність фізичних та фінансових можливостей для вчинення таких дій, не забезпечують впевненості у належній процесуальній поведінці підозрюваного, у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Посилання захисника в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, зокрема офіційно одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_11 , були враховані слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого, проте не є достатньою підставою для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт.

Доводи захисника про те, що після постановлення оскаржуваної ухвали стороною захисту отримано додаткові докази щодо стану здоров`я ОСОБА_6 , який є ВІЛ-позитивним, та потребує систематичного проходження амбулаторного лікування та нагляду у лікаря, також не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу. Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуваною ухвалою заборонено підозрюваному залишати місце проживання за виключенням необхідності надання йому медичної допомоги, що свідчить про можливість підозрюваного отримувати необхідну медичну допомогу в умовах дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, та задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах підозрюваного.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3