У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/8932/23

№ 1-кп/183/1704/23

29 серпня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку із застосованим стосовно нього запобіжним заходом у вигляді цілодобового домашнього арешту по розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000372 від 26.04.2023 стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чита Російської Федерації, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючого на посаді начальника автомобільної служби логістики військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "капітан", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000372 від 26.04.2023 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку із застосованим стосовно нього запобіжним заходом у вигляді цілодобового домашнього арешту на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися слідчим суддею при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку дії домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора, просив його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_5 підтримав позицію свого представника.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожен окремо, погодилися з клопотанням прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти продовження строку дії обов`язків, покладених на нього судом у зв`язку із застосованим запобіжним заходом у вигляді цілодобового домашнього арешту, однак не знає як виконувати зазначені обов`язки, оскільки будучи військовослужбовцем, не може перебувати вдома. До того ж, командування частини не вбачає підстав для увільнення його з військової служби з направленням додому на підставі ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. В іншому випадку це буде розцінено командуванням частини як ухилення від військової служби.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи заявлене прокурором клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку із застосованим стосовно нього запобіжним заходом у вигляді цілодобового домашнього арешту, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто проти безпеки руху та експлуатації транспорту, де додатковим обов`язковим його об`єктом є життя та здоров`я особи, а відтак одного з найбільш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень, в результаті вчинення якого потерпілому було спричинено смерть. Суд звертає увагу також на положення ст. 12 КК України, згідно з якими інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів. За вчинення вказаного кримінального правопорушення, у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_8 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені; ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки останні ще не допитані судом; ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи, що ОСОБА_8 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка систематично здійснює виїзди в зону бойових дій, тому останній матиме можливість не прибувати або не своєчасно прибувати за викликом суду, у зв`язку з чим може перешкоджати розгляду та вирішення справи в розумні строки.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Прокурор вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, посилаючись на те, що під важелем понесення відповідальності ОСОБА_8 , будучи діючим військовослужбовцем, якщо останньому буде обрано інший запобіжний захід, може самовільно залишити місце служби та взагалі територію України, що в свою чергу утворить самостійний склад злочину, передбачений ст. 408 КК України (дезертирство). Водночас, прокурором не наведено жодних підстав вважити, що перебуваючи на військовій службі ОСОБА_8 може самовільно залишити місце служби та/або територію України. Ці доводи мають характер припущень і не містять достатнього обґрунтування та не підтверджуються фактичними даними.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік підозрюваного та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Перевіряючи можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд виходить з того, що у випадку застосування до обвинуваченого, який є військовослужбовцем, запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання він буде повністю запобігати ризикам, що доведені прокурором, а саме: ризикам переховування від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, є виправданим і доцільним. Водночас застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є надмірним та не відповідає обставинам кримінального провадження, особі обвинуваченого та доведеним ризикам.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним (це висвітлено в рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 12369 від 26 червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», п. 51, за скаргою № 5522/04 від 20 січня 2011 року по справі «Прокопенко проти України», за скаргою № 38717/04 від 14 жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України», п. 29, 41, за скаргою № 37466/04 від 20 травня 2010 року по справі «Москаленко проти України».

Таким чином, суд вважає, що підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до діючого військовослужбовця немає, оскільки прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його вік, суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 має бути застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

У зв`язку з цим, у задоволенні клопотання прокурора необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 176-178, 179, 181, 194, 331, 371, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання прокурора продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку із застосованим стосовно нього запобіжним заходом у вигляді цілодобового домашнього арешту відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

- утримуватися від спілкування зі свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Строк дії обов`язків визначити до 28 жовтня 2023 року.

Повний текст ухвали складено і оголошено 30 серпня 2023 року о 14 годині 00 хвилин.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1