Єдиний унікальний номер 448/1290/22
Провадження № 1-кп/448/42/23
В И Р О К

Іменем України

19.04.2023 Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000202 від 28.03.2022 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Арламівська Воля, Мостиського району, Львівської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним

1. ОСОБА_3 25 лютого 2022 приблизно о 07 годині 30 хвилин, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою автомобільного сполучення М-11 «Львів-Шегині» по зустрічній смузі руху, здійснюючи таким чином об`їзд черги з транспортних засобів, яка утворилась в напрямку митного поста «Шегині», побачивши перед собою декілька осіб, які стояли на смузі руху по якій він здійснював рух, здійснив зупинку транспортного засобу на ділянці вказаної автодороги 64 км + 600 м. в м. Мостиська.

2. Після цього, усвідомлюючи, що на відстані близько 2 метрів перед транспортним засобом, яким він керує, перебуває пішохід ОСОБА_6 , розуміючи, що розпочавши рух транспортним засобом заподіє йому тілесні ушкодження, керуючись прямим умислом, спрямованим на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, умисно, розпочав рух, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_6 та спричинив йому відкриту черепно-мозкову травму із травматичним субдуральним крововиливом в правій лобно-скронево-тім`яній частці, лінійний злам потиличної кістки з поширенням до великого потиличного отвору та компресійно-дислокаційним синдромом, закритий багато фрагментарний через суглобовий перелом правої п`яткової кістки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення:

3. Органом досудового розслідування діїОСОБА_3 кваліфіковані як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

ІІ. Позиція обвинуваченого

4. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушеннівизнав повністю та підтвердив обставини, що наведені у обвинувальному акті, надав пояснення аналогічні його змісту.

5. Зазначив, що у вчиненому щиро розкаюється, критично оцінює свої діяння, зробив для себе відповідні висновки, просив вибачення у потерпілого, готовий понести призначене йому покарання. Згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, згідний на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без дослідження доказів, якими підтверджуються встановлені досудовим розслідуванням обставини, а також згідний із встановленими обмеженнями оскарження вироку за результатами розгляду обвинувального акту в спрощеному провадженні.

ІІІ. Позиція потерпілого

6. Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні. Підтвердив фактичні обставини справи, наведені в обвинувальному акті. Доповнив, що все відбувалося дуже швидко, в момент події втратив свідомість, прийшов до свідомості вже у лікарні. Зазначив, що обвинувачений просив у нього пробаченні, обумовили моральне відшкодування.

ІV. Оцінка Суду

7. Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненому кримінальному правопорушеннівизнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, та, роз`яснивши їм положення КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме: про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

8. Суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , поясненнями потерпілого та дослідженням документів, які характеризують обвинуваченого, як особу.

9. Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального проступку, добровільності та істинності його позиції.

10. Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушенняу суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

11. Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення.

12. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

13. Враховуючи показання обвинуваченого, співвіднісши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, Суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною першою статті 121 КК, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

14. Вина ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі поза розумним сумнівом.

V. Призначення покарання

15. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

16. У справі «Ізмайлов проти росії» (рішення від 16.10.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи. Також у справах «Бакланов проти росії» (рішення від 09.06.2005) та «Фрізен проти росії» (рішення від 24.02.2005) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

17. Крім того, у відповідності до ст.65 КК України, суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

18. Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

19. Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України є: щире каяття, а також повне та беззастережне визнання вини обвинуваченим, активне сприяння розкриттю злочину.

20. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України не встановлені.

21. Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

22. Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

23. Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує те, що такий раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому, що проявилося в критичній оцінці ним свого діяння та осудження своєї поведінки, він висловив жаль з приводу вчиненого діяння, запевнив, що зробив для себе висновки, просив пробачення у потерпілого, що підтвердив сам потерпілий, узгодив із ним умови відшкодування моральної шкоди, зазначив, що готовий нести покарання, активно сприяв розкриттю злочину. Також враховується його стан здоров`я на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, роль у скоєному кримінальному правопорушенні та поведінку до і після вчинення кримінального правопорушення.

24. З огляду на викладене, та, враховуючи позицію прокурора, який просив призначати покарання для обвинуваченого у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із застосуванням ст. 75 КК України, думку потерпілого, який просив призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті із застосуванням ст. 75 КК України, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку та погоджується, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції інкримінованої йому статті КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

25. Суд також погоджується, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час іспитового строку, тобто його припустимо звільнити його від відбуття покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК, що буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим злочином та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

26. У зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

27. Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст.69 КК України, суд не вбачає.

28. Суд приходить до переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

29. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку

30. Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

31. Ухвалою від 21.11.2022 накладений арешт на автомобіль марки «Фольксваген Пасат В-2» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на правах приватної власності обвинуваченому ОСОБА_3 з метою забезпечення цивільного позову, який ухвалою суду від 06.03.2023 залишений без розгляду на підставі поданої, в судовому засіданні, потерпілим заяви.

32. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту з вищезазначеного майна, оскільки на даний час обставини, які були підставою накладення арешту на вказане майно відсутні.

33. Речові докази по справі відсутні.

34. У відповідності до вимог ст. ст. 124, 126 КПК України процесуальні витрати по справі необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави.

35. Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.

З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

у х в а л и в :

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

2. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

3. Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4. Іспитовий строк ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку

5. Скасувати арешт, накладений згідно ухвали від 21.11.2022, на автомобіль марки «Фольксваген Пасат В-2» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

6. Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні в загальному розмірі 5148 (п`ять тисяч сто сорок вісім) грн. 60 коп. за проведення експертиз, а саме: інженерно-транспортної експертизи від 20.04.2022 - в розмірі 1716,20 грн., судової інженерно-транспортної експертизи від 25.04.2022 - в розмірі 1716,20 грн., судової інженерно-транспортної експертизи від 25.04.2022 - в розмірі 1716,20 грн. - стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

7. Речові докази по справі відсутні.

8. Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувати.

9. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

10. Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

11. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

12. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду виготовлений та підписаний суддею в нарадчій кімнаті 19.04.2023.

Суддя ОСОБА_8