Єдиний унікальний номер справи 185/8073/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглядаючи у закритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000675 від 10.07.2022,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 ,

представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 ,

представника неповнолітньої потерпілої адвоката

ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України.

Прокурор просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, так як на даний час є ризики предбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений та його захисник просили змінити тримання під вартою на домашній арешт.

Інші учасники кримінального провадження підтримали клопотання прокурора.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Так, ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, пізніше строк дії якого було продовжено у судовом засіданні до 02.08.2023.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суд приходить до висновку, що дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 слід продовжити, так як це відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу обвинуваченого дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані при обранні обвинуваченому вказаного запобіжного заходу, та які на даний час не відпали, а саме: може переховуватися від суду, впливати на потерпілу, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, та судовий розгляд тільки розпочався.

Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини обвинуваченого, передбачено тривалий строк позбавлення волі. Це є одним з підтвердженням наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, для вирішення питання про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу, а тому є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_3 може переховуватись від суду, впливати на потерпілу, свідків, що підтверджується вчиненням ним особливо тяжкого злочину, що свідчить про неможливість запобігання цьому ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів.

З урахуванням вищезазначеного, суд зазначає, що тяжкість злочину не є єдиною підставою продовження строку тримання під вартою, на даний час відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні та продовженні запобіжного заходу на даний час втратили свою актуальність, а особа обвинуваченого перестала бути суспільно небезпечною.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні не доведені. Даних про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 у суду не має.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом також не встановлено.

Суд вважає, що на даній стадії судового провадження, встановлені ризики на цей час продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст.5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.

Враховуючи викладене, існування ризиків доведених прокурором, а також оцінюючи сукупність обставин, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 має бути продовжений до 60 днів.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, суд вважає за можливе не визначати заставу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331, 177 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 28 вересня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1 .