Справа № 643/6859/23
Провадження № 1-кп/643/506/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000827 від 14.03.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Московського районного суду м.Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000827 від 14.03.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

У підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження не заперечували щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, виходячи з наступного.

Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Московському районному суду м. Харкова.

Таким чином, наявні достатні підстави для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Також, до суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 25.05.2023 року було застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21.07.2023 року. Визначений розмір застави у сумі 53 680 грн. Крім того, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2023 року було продовжено запобіжний захід щодо обвинуваченого до 24 серпня 2023 року.

Прокурором, у судовому засіданні, було подано і підтримано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на 60 діб.

Клопотання прокурора обґрунтовується тим, що судовий розгляд не закінчено, станом на цей час існує необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу на стадії досудового слідства не втратили актуальності і продовжують існувати, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти.

Щодо ОСОБА_4 існують ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

переховуватись від суду, оскільки він немає стійких соціальних зв`язків, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років,а тому побоюючись покарання яке йому загрожує, у разі визнання його винним, може переховуватись від суду.

незаконно впливати на свідків, оскільки ОСОБА_4 ознайомлений із матеріалами кримінального провадження, у зв`язку із чим йому відомі анкетні дані (в тому числі місця мешкання) свідків та перебуваючи на волі він може (матиме таку можливість) шляхом погроз, вмовлянь, незаконно вплинути на свідків.

знищити, сховати або спотворити речові докази.

вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, не має законних джерел отримання доходу, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень метою яких є незаконне збагачення, а тому є підстави вважати, що джерелом доходів обвинуваченого є доходи від незаконної діяльності, пов`язаної, в тому числі, зі збутом бойових припасів. Крім того, припинення його протиправної діяльності не було наслідком добровільного волевиявлення останнього, а є наслідком діяльності правоохоронних органів.

На підставі викладеного прокурор просить суд продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні просив суд задовольнити його клопотання.

Обвинувачений проти задоволення клопотання не заперечував.

У судовому засіданні, на уточнюючі запитання суду, прокурор повідомив, що усі речові докази по цьому кримінальному провадженні вилучені у обвинуваченого. Обвинувачений також пояснив, що у нього вилучили усі речові докази по цьому кримінальному провадженню.

Вирішуючи заявлене клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, заслухавши клопотання та думку сторін кримінального провадження, встановив наступне.

Частиною третьою ст. 315 КПК України, передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 25.05.2023 року було застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21.07.2023 року. Визначений розмір застави у сумі 53 680 грн. Крім того, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2023 року було продовжено запобіжний захід щодо обвинуваченого до 24 серпня 2023 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яким законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд, перевіривши наявність ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України, які вказані у клопотанні прокурора, встановив наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Судом при оцінці ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні на предмет їх зменшення, або з`явлення нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою зазначає, що судовий розгляд кримінального провадження тільки призначено, свідки не допитувались, письмові докази не досліджувались.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд, відповідно до положень ст. 178 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про його офіційне працевлаштування, сімейний стан (неодружений), відсутність осіб, які знаходяться на утриманні обвинуваченого, відсутність законних джерел до існування, тобто відсутність стійких соціальних зв`язків у обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених у п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в клопотанні про продовження запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли б виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти, а отже підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відсутні.

При цьому, суд вважає не доведеним прокурором ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який він посилається у своєму клопотанні. Як встановлено судом у судовому засіданні, речові докази у цьому кримінальному провадженні вилучені у обвинуваченого, що підтвердив як прокурор так і обвинувачений. Прокурором не наведено у своєму клопотанні обгрунтування наявності ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, не вказано у клопотанні яким чином обвинувачений може знищити, сховати або спотворити речові докази, до яких він не має доступу, у зв`язку з їх вилученням. За таких обставин, суд вважає ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведеним.

Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду, суд зазначає наступне.

Суд вважає даний ризик доведений прокурором, оскільки ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 263 КК, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , є тяжким, санкція якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків з боку обвинуваченого, суд зазначає наступне.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо існування ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків. Суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК). За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, а також, у разі необхідності і після цих стадій, під час дослідження судом письмових доказів, оскільки у сторін кримінального провадження може виникнути необхідність для повторного допиту деяких свідків, у разі задоволення судом такого клопотання. На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачені стають обізнаними про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Щодо ризику вчинити інші кримінальні правопорушення обвинуваченим, суд зазначає наступне.

Суд погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим, у тому числі з корисливих мотивів, у зв`язку відсутністю законних джерел доходу, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про відсутність або зменшення ризиків, передбачених у п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказаних у клопотанні прокурора у суду відсутні.

За таких обставин, у суду відсутні докази про можливість запобігання тим ризикам на які посилається прокурор шляхом зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на будь-який інший запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, судом було враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).

Крім того, беручи до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. При цьому такі дані, на думку суду, повинні свідчити про можливості існування певних підозр, щодо таких ризиків тобто вірогідності настання наслідків, запобіжниками яких вони є. А отже, розглядаючи клопотання, судом було враховано ті фактичні дані, які, на його думку, є доказами в розумінні положень ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду, саме обраний запобіжний захід - тримання під вартою, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу даним щодо обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки.

Враховуючи наведене, оскільки вказані у клопотанні прокурора ризики продовжують існувати, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого до 06 жовтня 2023 року включно.

Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Керуючись ст. 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Московського районного суду м. Харкова на 11 серпня 2023 року об 11 годині 00 хвилин.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів з моменту постановлення цієї ухвали.

Строк дії ухвали встановити до 06 жовтня 2023 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала, в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому, може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 11 серпня 2023 року о 10 годині 30 хвилин.

Суддя - ОСОБА_1