Справа № 201/1916/22
Провадження № 1-кп/201/32/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000122 від 18.02.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, з середньо-технічною освітою, розлученої, маючої на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), офіційно не працюючої, зареєстрованої і проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

-01.09.2015 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді до 1 року позбавлення волі з випробуванням на 1 рік;

-04.09.2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.186 КК України до 1 року та 6 місяців позбавлення волі з випробуванням на 1 рік;

-21.09.2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років та 1 місяця позбавлення волі з випробуванням на 3 роки;

-17.05.2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки та 2 місяці;

-20.09.2021 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 1 місяць, на підставі ст. 75,76 КК України звільнена від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;

-01.10.2021 Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадський робіт на строк 80 годин;

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.01.2022 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року та Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2021 року приведено у відповідність наступним чином: на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання, призначене вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2021 року поглинуто покаранням, призначеним за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01.10.2021 року і остаточно ОСОБА_3 вважати засудженою до покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця обмеження волі, без спеціальної конфіскації, на підставі ст. 75,76 КК України звільнити від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;

-04.05.2022 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік із застосуванням ст. 71 КК України: до призначеного покарання частково приєднано покарання, яке невідбуте ОСОБА_3 гизи за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20.09.2021 та ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.01.2022, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць; Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.04.2023 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2022 року залишено без змін,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачена ОСОБА_3 гизи

захисник ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

17.02.2022 приблизно о 13 годині 40 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні торгівельної зали магазину «Варус-9» ТОВ «Омега», що розташований у ТЦ «Нагорка» за адресою: м. Дніпро, проспект Гагаріна, будинок №8а, побачила на прилавку з товаром «курку стегно охолоджене», вартістю 88 гривні за 1 кг без ПДВ, що на праві приватної власності належать ТОВ «Омега», яку вона визначила як об`єкт свого злочинного посягання і в неї виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно.

Далі ОСОБА_3 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, таємно, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу взяла із прилавка з товаром «курку стегно охолоджене», вартістю 88 гривні за 1 кг без ПДВ, в кількості 6 кілограм 820 грам загальною вартістю 600 гривень 16 копійок, що на праві приватної власності належать ТОВ «Омега» та рухаючись по торгівельній залі, зі стійки в магазині взяла білий поліетиленовий пакет та заховала вказаний товар в нього і направилась до виходу з магазину утримуючи при собі викрадене майно.

Далі ОСОБА_3 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на таємне викрадення майна ТОВ «Омега», з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, утримуючи при собі вищезазначене майно, пройшла повз вхід до магазину «Варус-9», не оплативши вищезазначений товар та намагалася залишити місце скоєння кримінального правопорушення, однак, виконавши усі дії, які вважала за необхідне для доведення злочину до кінця, не змогла його закінчити з причин, що не залежали від її волі, оскільки була зупинена працівниками охорони з викраденим майном за межами магазину «Варус-9».

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

2. Позиція обвинуваченої

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_3 гизи свою вину у вчиненні злочину визнала повністю та підтвердила його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаялася у вчиненому, просила суд її суворо не карати.

3.Позиція представника потерпілого

Представник потерпілого ТОВ «Омега» ОСОБА_7 надав до суду заяву, в якій просив розглядати підготовче провадження, судовий розгляд без його участі. Цивільний позов ним не заявлений, повідомив про відшкодування завданої товариству шкоди, претензій до обвинуваченої не має. Відносно міри покарання поклався на розсуд суду.

4. Докази, які були досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого учасники не заперечували.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченою своєї вини, а також те, що обвинувачена не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності її позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченої, дослідив документи, які характеризують її особу та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченої

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 гизи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, кваліфікованіза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, вірно.

6. Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачена була осудною у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, виходячи з положень ч. 4 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії нетяжкого злочину.

Відповідно до ст. 66 КК України, за обставину, яка пом`якшує покарання, суд відносить щире каяття, оскільки обвинувачена визнала свою вину, що характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення і означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює кримінальне правопорушення, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_3 гизи кримінального правопорушення, яке скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за аналогічні правопорушення, свою вину визнала, за місцем проживання скарг не надходило, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, офіційно не працює, розлучена, має на утриманні неповнолітню доньку, суд також враховує те, що викрадене майно повернуто магазину «Варус-9», оскільки обвинувачена не змогла закінчити злочин з причин, що не залежали від її волі, так як була зупинена працівниками охорони з викраденим майном за межами магазину.

Тому відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченої, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці.

Призначаючи обвинуваченій зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає її особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку.

Злочин, за вчинення якого ОСОБА_3 засуджено вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2022 року, вченений нею 19.01.2022 року. Злочин за даним вироком вчинено ОСОБА_3 17.02.2022, тобто до постановлення вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2022 року.

Тому, виходячи з приписів кримінального закону, правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

За таких обставин, у цьому кримінальному провадженні суд спочатку призначає обвинуваченій покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, потім остаточно призначає покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2022 року, більш суворим, призначеного даним вироком.

7.Вирішення питання щодо цивільного позову

У даному кримінальному провадженні цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, пред`явлено не було.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Судом встановлено, що на теперішній час Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська розглядається кримінальне провадження № 0000374, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в якому ОСОБА_3 гизи 04.07.2022 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави, який в подальшому неодноразово продовжувався. На теперішній час ОСОБА_3 гизи продовжує триматись під вартою і рахується за Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська.

Тому в рамках даного кримінального провадження запобіжний захід до обвинуваченої судом не застосовується.

Відомості про відбуття покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2022 року, відсутні, тому відсутні підстави для зараховування ОСОБА_3 гизи покарання, відбуте повністю або частково за вказаним вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати в розмірі 170,00 грн, у зв`язку із проведенням судової експертизи, які слід стягнути із обвинуваченої.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2022 року більш суворим, призначеного даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не застосовувався.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_8 витрати на проведення судової експертизи в розмірі 170,00 грн (а.п. 35).

Строк відбуття покарання відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази:

-Гомілки курячі загальною вагою 6 кг 820 г, передані на відповідальне зберігання представнику потерпілого (т. 1 а.п. 21), - залишити останньому за належністю;

-диск СD-R Verbatim залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (а.с. 27);

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1