Справа № 357/5606/23
У Х В А Л А

08.06.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002913 від 10.11.2022 , за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ганнівка Близнюківського району Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, інваліда ІІ групи, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України,

з укладеною 12.05.2023 між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 угодою про визнання винуватості,-

У С Т А Н О В И В :

На розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває угода про визнання винуватості від 12 травня 2023 року, укладена між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002913 від 10.11.2022 , за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки та заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинене повторно.

Зі змісту вказаної угоди вбачається, що сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди, ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч.3 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки. Також сторони погодились на звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Згідно з вказаною угодою при її укладенні прокурором враховано повне та беззастережне визнання ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 КК України, щире каяття, часткове відшкодування потерпілому ОСОБА_7 завданої матеріальної шкоди, а також особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дочку, є інвалідом ІІ групи, раніше не судимий.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості затвердження вказаної угоди, які вважали за необхідне затвердити угоду і призначити узгоджену сторонами міру покарання, дослідивши її, вважає, що в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити та продовжити судове провадження в загальному порядку, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 472 КПК України передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні її сторін, формулюванні підозри чи обвинувачення та його правової кваліфікації з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язків підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умов часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгодженого покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 цього Кодексу, наслідків невиконання угоди.

Як зазначено вище, в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (обов`язкова складова змісту угоди). Тобто, укладення угоди стає можливим лише за умови беззаперечного визнання обвинуваченим своєї винуватості, а його добровільні показання замінюють характер «істини» у цьому провадженні та доцільність використання інших засобів для її встановлення. У такому випадку основним є беззастережне визнання вини, добровільність якого є головною умовою процедури судового провадження на підставі угоди.

У зв`язку з вищевикладеним, угоди можуть бути затверджені судом лише за наявності фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченого. Одного бажання обвинуваченого і прокурора для укладання угоди недостатньо. Суд затверджує угоду за наявності фактичних підстав (доказів) для визнання винуватості обвинуваченого. Це правило спрямоване на недопущення ухвалення обвинувального вироку судом на підставі угоди у разі обмови чи самообмови обвинуваченого, а також за відсутності доказів його винуватості.

Обов`язковою умовою укладання угод про визнання винуватості є повноцінне забезпечення права на юридичну допомогу, тобто за участю захисника обвинуваченого протягом усього періоду досудового розслідування, адже обвинувачений, укладаючи таку угоду, зобов`язується беззастережно визнати свою вину і погоджується на призначення певного виду покарання. Він таким чином відмовляється від свого права на судовий розгляд його справи, під час якого прокурор має довести його винуватість. До того ж сторона захисту надалі втрачає право на апеляційне та касаційне оскарження ухваленого вироку (за певними виключеннями, про які йдеться нижче). Прокурор же, уклавши угоду, звільняється від обов`язку проводити повноцінне розслідування та доказувати винуватість підозрюваного чи обвинуваченого у суді, що у випадку наявності певних сумнівів на користь підозрюваного, може створювати умови до зловживань вказаним інститутом.

Умови угоди повинні відповідати інтересам суспільства. Кримінальне правопорушення є суспільно небезпечним діянням, за яке закон передбачає кримінальне покарання. Однак, у кримінальних провадженнях про певні кримінальні правопорушення законодавець дозволяє учасникам кримінально-правового конфлікту вирішити його шляхом укладення угоди. Учасники кримінального провадження укладають їх для забезпечення власних інтересів (прокурор з метою процесуальної економії; потерпілий - швидкого і повного відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обвинувачений - зменшення покарання). Якщо ці інтереси суперечать суспільним інтересам (наприклад, узгоджене сторонами покарання є суттєво заниженим порівняно з тим, що було б призначене обвинуваченому у разі доведення судового розгляду до завершення без укладення угоди), то у затвердженні угоди суд повинен відмовити.

Приписами ст. 470 КПК України закріплено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст наданої сторонами угоди про визнання винуватості, зокрема узгоджене сторонами покарання, приймаючи до уваги форму та зміст висловленої обвинуваченим позиції щодо укладеної угоди, суд приходить до висновку, що прокурором під час її укладення не в повній мірі були враховані, як обставини, визначені у ст. 470 КПК України, а також істотні умови угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 472 КПК України.

Узгоджена сторонами міра покарання відповідно ст. ст. 469 та 472 КПК України є однією із основних елементів (умов) угоди про визнання винуватості, тобто є такою, що складає її зміст та без неї неможливе затвердження відповідної угоди.

При цьому, узгоджене сторонами покарання повинно відповідати вимогам КК України та КПК України.

За змістом статей 474 та 475 КПК України суд зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і може відмовити в затвердженні, зокрема і тоді, коли умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

В іншому випадку, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Тобто, якщо хоча би один із елементів змісту угоди про визнання винуватості не відповідає вимогам КК та КПК України, суд зобов`язаний відмовити у затвердженні такої угоди.

За змістом ч. 7 ст. 474 КПК України угоду не може бути затверджено насамперед у випадку, якщо суд при її перевірці встановить невідповідність цієї угоди нормам матеріального та процесуального права.

Перевіривши угоду про визнання винуватості від 12 травня 2023 року, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про те, що узгоджене сторонами покарання є поверхневим, формальним та таким, що не відповідає загальним засадам призначення покарання, закріпленим в ст. 65 КК України.

Зокрема, санкцією ч.3 ст.190 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з положеннями ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.190 КК України, інкриміновані ОСОБА_4 , відносяться до категорії тяжких злочинів.

В обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості зазначено, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи, одружений, має на утриманні малолітню доньку, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження вказаних обставин. Разом з тим, до матеріалів судового провадження додано копію паспорту обвинуваченого на підтвердження його особи; вимогу УІАП ГУНП в Київській області, згідно з якою ОСОБА_4 раніше не судимий; копію посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно з яким ОСОБА_4 є ветераном військової служби, при цьому вказане посвідчення має термін закінчення 07.02.2023; відповідь на запит ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28.02.2023 № ВОБР/1102, відповідно до якої ОСОБА_4 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_4 як непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час; згідно з довідкою КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №4» № 1217 від 12.12.2022 обвинувачений медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує. Також до матеріалів судового провадження додано довідку-характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , надану старостою Добровільського старостинського округу, відповідно до якої ОСОБА_4 проживає на території села Добровілля Лозівського району Харківської області з грудня 2022 року без реєстраційного обліку в будинку покійних батьків один, займається волонтерською діяльністю, не має правопорушень з боку громадської дисципліни та скарг від жителів села та сусідів.

Відповідно до обвинувального акту обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, визначено визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 визначено вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану (п.11 ч.1 ст.67 КК України).

При узгодженні міри покарання для обвинуваченого сторонами визначено покарання в межах санкції ч.3 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та звільнення від відбування покарання з іспитовим строком.

Однак, на даному етапі судового розгляду не може бути визнано обставиною, яка зазначена в обвинувальному акті, що пом`якшує покарання обвинуваченого, яка визначена п.1 ч.1 ст.66 КК України - щире каяття, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ВС ККС від 18 вересня 2019 року у справі №166/1065/18).

Так, в обвинувальному акті зазначено, що вчиненими кримінальними правопорушеннями потерпілому ОСОБА_7 заподіяна майнова шкода у сумі 210 000 гривень, яка зі слів обвинуваченого ОСОБА_4 відшкодована у сумі 1 000 гривень. Жодних доказів на підтвердження часткового відшкодування шкоди потерпілому матеріали судового провадження не містять. Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_4 не ухилявся від слідства та суду, в судовому засіданні свою провину визнав, але не висловив жаль з приводу учиненого ним та щиро не покаявся.

Окрім цього, суд враховує, що при визначенні міри покарання сторонами угоди не враховано підвищений ступінь суспільної? небезпеки вчиненого злочину, оскільки покарання для осіб, визнаних винними у вчиненні кримінальних правопорушень в період воєнного стану, яке призначатиметься з урахуванням обтяжуючої обставини, передбаченої п.11 ч.1 ст.67 КК України, має бути наближеним до максимальної межі, передбаченої КК України.

З огляду на викладене, узгоджене сторонами покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з призначенням іспитового строку, явно не відповідає вимогам ст. 65 КК України, є занадто м`яким, чим суперечить інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченими, так і іншими особами. Застосування неадекватно м`якого покарання вочевидь породжуватиме в осіб, що вчиняють злочини проти власності з використанням умов воєнного стану, уяву про безкарність таких дій, що матиме наслідком збільшення подібних дій, та відповідно збільшення фактів заволодіння майном фізичних та юридичних осіб.

За таких обставин, угода про визнання винуватості, укладена в рамках вказаного кримінального провадження, суперечить вимогам КПК України та закону, не відповідає інтересам суспільства, а тому згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України в її затвердженні належить відмовити та продовжити судове провадження в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 468-474 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 12 травня 2023 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002913 від 10.11.2022, укладеної між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 .

Судове провадження продовжити в загальному порядку, відклавши підготовче судове засідання на 20 липня 2023 року 11 годину 00 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 13 червня 2023 року о 09 год. 00 хв.

Суддя: ОСОБА_1