У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю секретаря ОСОБА_6

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000024

за апеляційною скаргою прокурора Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_10

на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 травня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 травня 2021 року ОСОБА_8 визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України, та виправданий за недоведеністю в його діяннях складів вказаних кримінальних правопорушень.

Позов управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_8 1225 грн. залишено без розгляду.

Судові витрати за проведення експертизи у сумі 2199 грн. віднесено на рахунок держави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України та призначити покарання за:

-ч. 1 ст. 190 КК України - у виді штрафу в розмірі 850 грн.

-ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 850 грн.

-ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України - у виді штрафу в розмірі 1700 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в органах державної влади строком на 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань визначити у виді штрафу в розмірі 2550 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в органах державної влади строком на 2 роки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло безпідставне виправдання обвинуваченого.

На думку апелянта, суд першої інстанції оцінив докази без належного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він відкинув докази обвинувачення, побудував своє рішення, перерахувавши зібрані у справі докази без надання їм належної правової оцінки.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції про недопустимість доказів, які суд вважав медичною документацією, яка містить лікарську таємницю, а саме: медичну картку стаціонарного хворого №3423/1343, копію листка непрацездатності серії АГД №665561 від 04.12.2015, копію виписки №4983 з медичної картки хворого ОСОБА_8 в санаторії «Дністер» ДП «СКК «Моршинкурорт». Вказував, що сторона обвинувачення отримала їх у кримінальному провадженні на запит органу досудового розслідування. Особи, у володінні яких перебували зазначені документи, не вважали їх такими, можуть становити лікарську таємницю, та добровільно надали органу досудового розслідування. А копія листка непрацездатності серії АГД №665561 від 04.12.2015 видана на запит безпосередньо самим ОСОБА_8 .

Звертає увагу, що інформація, яка міститься в медичній картці стаціонарного хворого №3423/1343, копії листка непрацездатності серії АГД №665561 від 04.12.2015 є неправдивою, що встановлено вироком Веселинівського районного суду від 10.03.2016 у справі №472/220/16-к, яким засуджено ОСОБА_11 , за внесення неправдивих відомостей до зазначених документів. Тому, на думку апелянта, зазначені документи не можуть становити лікарську таємницю, оскільки є підробленими та не можуть свідчити про дійсний стан здоров`я особи.

Також вважає неправильним висновок суду першої інстанції, що висновок експерта №09/3-215 від 16.11.2016 є недопустимим доказом, оскільки для проведення експертизи експерт використовував визнаний судом недопустимим доказом лист непрацездатності серії АГД №665561 від 04.12.2015. На думку апелянта, всі зазначені докази є належними та допустимими.

Зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги акт перевірки нарахування та виплат допомоги з тимчасової втрати працездатності Вознесенської міжрайонної виконавчої дирекції від 23.08.2016, мотивуючи тим, що працівники Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, які його склали, не є спеціалістами у кримінальному провадженні. Не погоджуючись з таким висновком, апелянт стверджував, що органом досудового розслідування, з метою підтвердження відомостей про фактичну виплату ОСОБА_8 матеріального забезпечення за час його вдаваної тимчасової непрацездатності з 23.11.2015 по 04.12.2015, залучено працівників Вознесенської міжрайонної виконавчої дирекції Миколаївського обласного управління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в якості спеціалістів.

Також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання вироку Веселинівського районного суду від 10.03.2016, за яким засуджено ОСОБА_11 за внесення неправдивих відомостей до документів, неналежним доказом.

На думку апелянта, судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, оскільки судом незаконно відмовлено стороні обвинувачення в допиті свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, тому висновок суду про відсутність в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення мав би бути за кожною правовою кваліфікацією окремо. При викладенні в мотивувальній частині вироку підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд взагалі не досліджував питання наявності в його діянні складів інкримінованих кримінальних правопорушень.

Вважає, що судом першої інстанції під час винесення вироку щодо ОСОБА_8 допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону щодо законності і обґрунтованості вироку, висновки цього вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, під час судового розгляду допущено його неповноту. Зазначені порушення тягнуть скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що займаючи посаду голови Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області та будучи депутатом Веселинівської районної ради та відповідно до вимог ч. 1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», заволодів чужим майном шляхом обману, використав завідомо підроблений документ, та підбурював до службового підроблення, тобто підбурював до складання та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, а також внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, за таких обставин.

З 21.09.2015 до 20.10.2015 ОСОБА_8 перебував в щорічній основній відпустці. В листопаді 2015 року, більш точна дата слідством не встановлена, ОСОБА_8 вирішив відпочити та пройти санаторно-профілактичне лікування в санаторії «Дністер» ДП «СКК «Моршинкурорт», який розташований в м. Моршин Львівської області.

Розуміючи, що щорічну оплатну відпустку він вже використав, право на додаткову оплачувану відпустку він не має, ОСОБА_8 вирішив оформити собі начебто тимчасову непрацездатність, у зв`язку з чим у нього виник злочинний намір на підбурювання лікаря-терапевта, ординатора терапевтичного відділення Веселинівської центральної районної лікарні (далі ЦРЛ) ОСОБА_11 до службового підроблення медичної картки стаціонарного хворого та листка непрацездатності, незаконного заволодіння грошовими коштами держави у вигляді матеріальної допомоги за час начебто тимчасової непрацездатності, шляхом використання завідомо підробленого листка непрацездатності.

20.11.2015, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , діючи навмисно, з метою підбурювання службової особи лікаря-терапевта, ординатора терапевтичного відділення Веселинівської ЦРЛ ОСОБА_11 до службового підроблення медичної картки - стаціонарного хворого та листка непрацездатності, звернувся до лікаря-ендокринолога Веселинівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги ОСОБА_18 зі скаргами на самопочуття, яка видала йому направлення на стаціонарне лікування в терапевтичне відділення Веселинівської ЦРЛ. На підставі зазначеного направлення цього ж дня ОСОБА_8 оформив в приймальному відділенні Веселинівської ЦРЛ медичну картку стаціонарного хворого №3423/1343.

Після цього, 20.11.2015 ОСОБА_8 з метою підбурювання лікаря-терапевта, ординатора терапевтичного відділення Веселинівської ЦРЛ ОСОБА_11 до службового підроблення офіційних документів, звернувся до останнього, повідомив, що лікуватися у відділенні не буде, але з 23.11.2015 до 04.12.2015 йому необхідно оформити листок непрацездатності та почав умовляти ОСОБА_11 за для цього внести завідомо неправдиві відомості до медичної картки стаціонарного хворого №3423/1343 щодо лікарських призначень, ходу лікування та стану хворого та в подальшому скласти та видати завідомо підроблений листок непрацездатності.

Враховуючи статусність та авторитетність посади голови Веселинівської РДА, ОСОБА_8 умовляннями схилив лікаря ОСОБА_11 внести завідомо неправдиві відомості до офіційних документів - медичної картки стаціонарного хворого №3423/1343 щодо лікарських призначень, ходу лікування та стану хворого, перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Веселинівської ЦРЛ та в подальшому до складання та видачі завідомо підробленого листка непрацездатності.

З 23.11.2015 до 04.12.2015 ОСОБА_8 , разом із своєю дружиною ОСОБА_19 перебував в санаторії «Дністер» ДП «СКК «Моршинкурорт», розташованого за адресою: м. Моршин, вул. С. Бандери, 6-Б Львівської області, де відпочивав та проходив санаторно-профілактичне лікування.

В свою чергу, ОСОБА_11 , виконуючи домовленість з ОСОБА_8 , здійснив внесення до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей, а саме в період з 23.11.2015 до 04.12.2015 вносив до медичної картки стаціонарного хворого №3423/1343, виданої на ім`я ОСОБА_8 , записи щодо лікарських призначень, ходу лікування та стану хворого, хоча останній у вказаний період не знаходився у терапевтичному відділенні Веселинівської ЦРЛ.

04.12.2015 ОСОБА_11 вніс до офіційного документу - листку непрацездатності серії АГД №665561, завідомо неправдиві відомості про перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_8 , підписав його, завірив власною печаткою та передав для подальшого оформлення старшій медичній сестрі ОСОБА_12 .

Таким чином, голова Веселинівської РДА ОСОБА_8 умовляннями схилив лікаря ОСОБА_11 до вчинення злочину, а саме до внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів - медичної картки стаціонарного хворого №3423/1343 та в подальшому до складання та видачі завідомо підробленого листка непрацездатності серії АГД №665561.

Окрім того, в період з 23.11.2015 до 04.12.2015 ОСОБА_8 , разом із своєю дружиною ОСОБА_19 , перебував на відпочинку в санаторії «Дністер» ДП «СКК «Моршинкурорт» розташованого за адресою: м. Моршин, вул. С. Бандери, 6-Б Львівської області, де відпочивав та проходив санаторно-профілактичне лікування.

В свою чергу ОСОБА_11 в період з 23.11.2015 до 04.12.2015 вносив до медичної картки стаціонарного хворого №3423/1343, виданої на ім`я ОСОБА_8 , неправдиві відомості щодо ходу лікування та лікарських призначень. 04.12.2015 ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 з 23.11.2015 до 04.12.2015 перебував на відпочинку в санаторії «Дністер» ДІЇ «СКК «Моршинкурорт», а не на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Веселинівської ЦРЛ та в зв`язку з чим відомості у листку непрацездатності серії АГД №665561 хворого ОСОБА_8 не відповідають дійсності, порушуючи вимоги Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, підписав його, завірив вчасною печаткою та передав для подальшого оформлення старшій медичній сестрі ОСОБА_12 .

04.12.2015 ОСОБА_8 зателефонував знайомій ОСОБА_13 , яка працює медсестрою Веселинівської ЦРЛ, попросив забрати листок про тимчасову непрацездатність на його ім`я та передати йому. ОСОБА_13 забрала листок про тимчасову непрацездатність ОСОБА_8 у ОСОБА_12 , розписалась в корінці до листка непрацездатності про його отримання та того ж дня передала ОСОБА_8 .

07.12.2015 ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою надання за місцем роботи документів, що пояснюють поважну причину його відсутності на роботі з 23.11.2015 до 04.12.2015, надають право на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності та звільняють від відповідальності за прогул без поважних причин, завідомо усвідомлюючи, що листок непрацездатності серії АГД №665561 підроблений за зазначених вище обставин, особисто здав його до сектору організаційно-кадрової роботи апарату Веселинівської РДА.

Таким чином, ОСОБА_8 , умисно з метою надання за місцем роботи документів, що пояснюють поважну причину його відсутності на роботі використав завідомо підроблений документ - листок непрацездатності серії АГД №665561.

Крім того, ОСОБА_8 у грудні 2015 року діючи умисно у власних корисних інтересах, з метою заволодіння грошовими коштами Веселинівської РДА та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, шляхом обману, використавши завідомо підроблений документ-листок непрацездатності серії АГД №665561 від 04.12.2015 заволодів грошовими коштами Веселинівської РДА на суму 875 грн. та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 1225 грн., чим спричинив майнову шкоду.

Так, 07.12.2015 ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що він не перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділені Веселинівської ЦРЛ, в зв`язку з чим не мав права на отримання в установленому законом порядку документу, який би надавав йому право на отримання допомоги по тимчасовій втраті працездатності за період часу з 23.11.2015 до 04.12.2015, а також достовірно знаючи, що посвідчений лікарем Веселинівської ЦРЛ листок непрацездатності серії АГД №665561 від 04.12.2015, містить завідомо неправдиві відомості, діючи умисно, з метою заволодіння коштами у вигляді допомоги по тимчасовій втраті працездатності, надав до сектору організаційно-кадрової роботи апарату Веселинівської РДА завідомо підроблений документ - листок непрацездатності серії АГД №665561 від 04.12.2015.

Наданий підроблений листок непрацездатності враховано під час формування табелю обліку робочого часу ОСОБА_8 та виплат йому коштів у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

18.12.2015 на підставі наданого до Веселинівської РДА завідомо підробленого документу - листка непрацездатності серії АГД №665561 від 04.12.2015, райдержадміністрацією виплачено ОСОБА_8 матеріальне забезпечення за час тимчасової непрацездатності в сумі 2100 грн., з них 875 грн. за рахунок коштів Веселинівської РДА та 1225 грн. за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Таким чином, ОСОБА_8 , умисно шляхом обману незаконно заволодів грошовими коштами в сумі 2100 грн., чим відповідно спричинив майнову шкоду Веселинівській РДА на суму 875 грн. та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 1225 грн.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується:

- у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України;

- у використанні завідомо підробленого документу, його дії кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України;

- у підбурюванні до службового підроблення, тобто підбурювання до складання та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, а також внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_8 у пред`явлених обвинуваченнях, суд першої інстанції визнав недопустимими доказами медичну картку стаціонарного хворого №3432/1343, копію листка непрацездатності серії АГД №665561 ОСОБА_8 та копію виписки №4983 із медичної карти хворого ОСОБА_8 , вказавши на порушення законності отримання документів, що містять лікарську таємницю.

Оцінюючи висновок експерта №09/3-215 від 16.11.2016 про нараховані ОСОБА_8 лікарняні, суд першої інстанції зазначив, що для відповідей на поставлені питання, експертом було використано лист непрацездатності АГД №665561 від 04.12.2015, який визнано недопустимим доказом, тому висновок експерта також є недопустимим доказом.

Зазначив, що стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_8 надано вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області, відповідно до якого ОСОБА_11 визнано винним за ч. 1 ст. 366 КК України. Суд зазначив, що вирок суду на підставі угоди не має преюдиціального значення при розгляді кримінального провадження щодо іншої особи, тому він є неналежним доказом і не підтверджує жодної із обставин, яка підлягає доказуванню в даному кримінальному провадженні.

Оцінюючи дані довідки щодо проведеної перевірки Веселинівської центральної районної лікарні, відповідно до наказу управління від 30.03.2016, суд визнав її неналежним доказом, оскільки встановлені дані вказують лише на порушення допущені з боку ОСОБА_11 , а не ОСОБА_8 та не містять даних, що такі дії ОСОБА_11 були наслідком підбурювання до вчинення кримінального правопорушення з боку ОСОБА_8 .

Також суд першої інстанції не взяв до уваги дані акту перевірки нарахування та виплат допомоги з тимчасової втрати працездатності Вознесенської міжрайонної виконавчої дирекції від 23.08.2016, яким встановлено, що на підставі наданого листка непрацездатності серія АГД №665561 ОСОБА_8 нараховано допомогу з тимчасової втрати працездатності на загальну суму 2100 грн., пославшись на те, що перевірку провели особи, які не є спеціалістами.

Суд не допитав заявлених стороною обвинувачення в якості свідків медичних працівників, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , пославшись на вимоги п. 4 ч. 2 ст. 65 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 заперечував щодо надання ними інформації, яка стосується його стану здоров`я.

Суд першої інстанції зазначив, що зібраними по справі доказами не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, а всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані. Тому, обвинуваченого ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України, та виправдати.

Позиції інших учасників процесу.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Вважає всі висновки суду першої інстанції правильними.

Звертає увагу, що з обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України, проте в матеріалах кримінального провадження наявний лише один витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за попередньою кваліфікацією ч. 4 ст. 358 КК України. Витяги про внесення іншої інформації в матеріалах відсутні, що ставить під сумнів законність пред`явлення ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366 та ч. 1 ст. 190 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили вирок залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив таке.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 62 Конституції України, під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як передбачено ст. 94 КПК, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК, що передбачають: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Зазначені вимоги закону в повній мірі враховані судом першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку.

Як слідує з пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, ОСОБА_8 обвинувачується у підбурюванні 20.11.2015 лікаря-терапевта ординатора терапевтичного відділення Веселинівської ЦРЛ ОСОБА_11 до службового підроблення медичної картки стаціонарного хворого №№3423/1343 та листка непрацездатності, серії АГД №665561, у використанні завідомо підробленого документу литка непрацездатності серії АГД №665561, а також у незаконному заволодінні чужими коштами у сумі 2100 грн., шляхом обману та його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_8 з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю в діянні складу вказаних кримінальних правопорушень, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив зібрані у справі докази, проаналізував їх та надав їм належну оцінку.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи та має захворювання цукровий діабет, у жовтні 2015 лікувався у Веселинівській лікарні, проте результатів не дало. 20.11.2015 звернувся до лікарня-ендокринолога ОСОБА_18 , яка йому порекомендувала їхати до санаторію в місто Моршин. Після чого видала направлення до стаціонарного терапевтичного відділення Веселинівської лікарні, де він знайшов лікаря ОСОБА_11 , якого раніше знав, але в нього не лікувався, оформлював у нього лікарняні двічі-тричі на рік та перебував на стаціонарі. Крім того, обвинувачений стверджував, що ні на які незаконні дії лікаря ОСОБА_11 не підбурював, ні якими умовляннями не схиляв до вчинення злочину. Показав останньому направлення до санаторію, вказавши, що їде туди. Крім того, в терапевтичному відділенні також повідомляв, що їде до санаторію. Нікому в лікарні не вказував, як вести медичну документацію. Згодом обвинувачений зателефонував чоловіку медсестри, з яким він працює, та попросив його принести лист непрацездатності, та медсестра ОСОБА_20 принесла лікарняний лист, який він віддав до відділу кадрів. Через деякий час йому були виплачені кошти за даним лікарняним листом. Вважає, що в даному випадку має місця вина лікаря ОСОБА_11 , оскільки він неправильно оформив лист непрацездатності.

На підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, органом досудового розслідування було надано письмові докази, які ретельно перевірені судом першої інстанції та детально викладені у вироку.

Так, як вбачається з медичної картки стаціонарного хворого №3432/1343, ОСОБА_8 госпіталізований 23.11.2015 о 08:00 год. до терапевтичного відділення палата №1.

Дана медична карта містить дані про лікарські призначення, із зазначенням медичних препаратів, які призначались хворому ОСОБА_8 , а також містить відмітки про виконання даних лікарських призначень в період з 23.11.2015 по 04.12.2015. Також є температурний листок ОСОБА_8 , де в період з 23.11.2015 по 24.12.2015 кожного дня вносились дані про температуру тіла та тиск хворого. В медичній карті стаціонарного хворого містяться результати аналізів, які ОСОБА_8 проходив в період з 23.11.2015 по 03.12.2015, та кожного дня хворий оглядався лікарем (т. 2, а. с. 8-23).

Згідно копії листка непрацездатності серії АГД №665561, ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні у Веселинівській ЦРЛ з 23.11.2015 до 04.12.2015 (т. 1, а. с. 162).

Окрім того, було надано виписку №4983 із медичної карти хворого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якої останній знаходився на лікуванні з 23.11.2015 по 04.12.2015, виданої лікарем ОСОБА_21 відділення Санаторій «Дністер» ДП СКК Моршин курорт (т. 1, а. с. 146);

В апеляційній скарзі прокурор стверджував, що сторона обвинувачення отримала вищевказані докази, на запит органу досудового розслідування. Особи, у володінні яких перебували зазначені документи, не вважали їх такими, що можуть становити лікарську таємницю, та добровільно надали органу досудового розслідування. А копія листка непрацездатності серії АГД №665561 від 04.12.2015, видана на запит безпосередньо самим ОСОБА_8 . Тому вважав, що ці докази були отримані законним шляхом та суд безпідставно визнав ці докази недопустимими.

Однак, з цими доводами суд не погоджується.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення щодо визнання цих доказів недопустимими з посиланням на статті закону, якими він керувався, та дійшов правильного висновку, що медична картка стаціонарного хворого №3432/1343 ОСОБА_8 , копія листка непрацездатності серії АГД №665561, дані копії виписки №4983 із медичної карти хворого ОСОБА_8 , виданої лікарем ОСОБА_21 відділення Санаторій Дністер ДП СКК Моршинкурорт, містять лікарську таємницю та були здобуті з порушенням вимог закону, а саме: за допомогою запитів слідчого (в порядку ст. 93 КПК України) (т. 2, а. п.29, т. 1. а. п. 144, т. 1 а. п. 159-160), без згоди володільця охоронюваної законом інформації та/або без дозволу суду, зокрема ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до документів, що містять лікарську таємницю, як того вимагають п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 162, ст. 163 КПК України.

Доводи прокурора про те, що копія листа непрацездатності та копія медичної картки не становлять лікарської таємниці, оскільки є підробленими не заслуговують на увагу, оскільки на стадії досудового розслідування, тобто на стадії здобуття доказів, ані прокурор, ані слідчий під час збирання доказів не можуть знати про підробку документу, це є лише їх припущенням та в жодному разі не може змінювати встановлену кримінальним процесуальним законодавством процедуру здобуття цих доказів.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 04.03.2020 по справі № 559/572/18, істотними порушенням прав людини і основоположних свобод є отримання медичних документів не у визначеному законом порядку, у непроцесуальний спосіб збирання доказів.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимими вищевказані докази, що містять у собі конфіденційну інформацію, зокрема лікарську таємницю, як такі, що здобуті незаконним шляхом.

Окрім того, прокурор не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання неналежним доказом вироку Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10.03.2016, яким ОСОБА_11 засуджено за внесення неправдивих відомостей до документів, зокрема, до медичної картки стаціонарного хворого №3432/1343 ОСОБА_8 та до листка непрацездатності серії АГД №665561 від 04.12.2015. Однак ці доводи не є слушними, з огляду на таке.

За вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10.03.2016 затверджена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_11 у кримінальному провадженні за № 0000004 від 20.01.2016 за ч. 1 ст. 366 КК України. Згідно зазначеного судом у даному вироку формулювання обвинувачення, ОСОБА_11 обіймаючи посаду лікаря-терапевта, ординатора терапевтичного відділення Веселинівського центральної районної лікарні, у період з 23.11.2015 до 04.12.2015, здійснив до історії хвороби ОСОБА_8 неправдиві відомості, а саме: робив записи щодо лікарських призначень, ходу лікування та стану хворого, хоча останній у вказаний період знаходився на санаторно-профілактичному лікуванні у санаторії «Днестр», а не у терапевтичному відділенні лікарні.

Крім того, 04.12.2015, знаючи, що відомості у листку непрацездатності ОСОБА_8 , серії АГД №665561 від 04.12.2015, не відповідають тим, що передбачені Інструкцією про прядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, підписав його та завірив власною печаткою. ОСОБА_11 вину визнав.

Суд визнав доведеною вину ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Однак, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що цей вирок не можна брати до уваги, як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, з огляду на таке.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.11.2019, вирок суду на підставі угоди не має преюдиціального значення при розгляді кримінального провадження щодо іншої особи. Згідно цієї позиції, чинний КПК не містить норми, яка би вказувала на преюдиціальне значення таких вироків для доказування фактичних обставин кримінального правопорушення в межах іншого кримінального провадження щодо інших осіб (ст. 90 КПК вказує лише на преюдиціальне значення рішення національного чи міжнародного суду, яким встановлено порушення прав і свобод людини, для вирішення питання щодо допустимості тих чи інших доказів).

Обставини вчинення злочину у вироку на підставі угоди не встановлюються на підставі повного та всебічного дослідження доказів у межах змагальної процедури за участю всіх фігурантів інкримінованого правопорушення, а набувають значення правової презумпції в силу визнання цих обставин сторонами угоди та затвердження її судом. Надання вироку на підставі угоди преюдиціального значення в кримінальному провадженні щодо інших осіб порушуватиме гарантії статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини у справі «Навальний і Офіцеров проти росії» (заяви № 46632/13 і № 28671/14) від 23.02.2016, обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціальне значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила - обмежуватися даними конкретного провадження. Особливо це стосується вироків, ухвалених на підставі угоди.

Тому суд першої інстанції правильно не взяв вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області, яким ОСОБА_11 визнаний винним в вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, до уваги в обґрунтування вини обвинуваченого ОСОБА_8 .

Окрім того, на підтвердження обвинувачення ОСОБА_8 , органом досудового розслідування також надано довідку щодо проведення перевірки Веселинівської центральної районної лікарні, згідно якої відповідно до наказу управління від 30.03.2016 №2010-Л «Про проведення перевірки», ЦРЛ комісія дійшла висновку, що видача листка непрацездатності ОСОБА_8 є необґрунтованою та не відповідає вимогам Наказу МОЗ України від 13.11.2001 №455 « Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян», та згідно з висновками вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності заступника головного лікаря з медичної частини за неналежне виконання службових обов`язків.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що ця довідка є неналежним доказом, оскільки вказує лише на порушення, що допущені з боку ОСОБА_11 , а не обвинуваченого ОСОБА_8 , та не містить даних, що такі дії ОСОБА_11 були наслідком підбурювання до вчинення кримінального правопорушення з боку ОСОБА_8 (т. 1, а. с. 154-155).

Щодо оцінки судом першої інстанції висновку експерта №09/3-215 від 16.11.2016 про нараховані ОСОБА_8 лікарняні (т. 1, а. с. 198-207), то суд першої інстанції виходив з доктрини «плодів отруйного дерева», що сформульована ЄСПЛ у рішеннях у справах «Гефген проти Німеччини», «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж. Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

Окрім того, згідно позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 13.11.2019 у справі №1-07/07, відповідно до сформованої практики ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева», якщо джерело доказів є неприпустимим, то всі інші дані, отримані з його допомогою, будуть такими ж. Доктрина передбачає оцінку не тільки кожного засобу доведення автономно, але й усього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, у тому числі одні випливають з інших і є похідними від них.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 101 КПК України, висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Як вбачається з висновку експерта №09/3-215 від 16.11.2016, для відповідей на поставлені питання, експертом було використано лист непрацездатності АГД №665561 від 04.12.2015 (т. 1, а. п. 201), який судом першої інстанції визнано недопустимим доказом.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав цей висновок експерта недопустимим доказом.

Також прокурор не погоджується з тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги акт перевірки нарахування та виплат допомоги з тимчасової втрати працездатності Вознесенської міжрайонної виконавчої дирекції від 23.08.2016, мотивуючи тим, що працівники Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, які його склали, не є спеціалістами у кримінальному провадженні.

Із постанови слідчого ОСОБА_22 про залучення спеціалістів від 17.08.2016 вбачається, що для з`ясування обставин, що мають значення для даного кримінального провадження №0000024, необхідні спеціальні знання, тому було залучено спеціалістів працівників Вознесенської міжрайонної виконавчої дирекції Миколаївського обласного управління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності для проведення вказаної перевірки (т. 1, а. с. 189).

Як вбачається даних, що містяться в акті перевірки нарахування та виплат допомоги з тимчасової втрати працездатності Вознесенської міжрайонної виконавчої дирекції від 23.08.2016, за результатами перевірки встановлено, що на підставі наданого листка непрацездатності серія АГД №665561 ОСОБА_8 нараховано допомогу з тимчасової втрати працездатності на загальну суму 2100 грн., в тому числі, за рахунок коштів Веселинівської РДА - 875 грн., за рахунок коштів ФСС з ТВП - 1 225 грн. (т. 1, а.с. 190-192)

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КПК України, спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками і може надавати консультації та висновки під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок.

Згідно ч. 2 ст. 71 КПК України, спеціаліст може бути залучений для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складення схем, планів, креслень, відбір зразків для проведення експертизи тощо) сторонами кримінального провадження під час досудового розслідування і судом під час судового розгляду, а також для надання висновків у випадках, передбачених пунктом 7 частини четвертої цієї статті.

Зважаючи на ці вимоги закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що працівники Вознесенської міжрайонної виконавчої дирекції Миколаївського обласного управління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, які не є спеціалістами, здійснили перевірку, яка не є джерелом доказів.

Також суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову прокурору ОСОБА_10 у допиті у якості свідків медичних працівників, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , з підстав зазначених у вироку, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 заперечував щодо надання ними інформації, яка стосується його стану здоров`я, а медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості.

Інших доказів, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив під час судового розгляду, не достатньо для визнання ОСОБА_8 винним у пред`явленому обвинуваченні, вони не доводять вину останнього, не вказують на наявність в його діях ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України.

Оскільки надані стороною обвинувачення докази не підтверджують обвинувачення, та обґрунтовано відкинуті судом першої інстанції, як такі, що не доводять вину особи у вчиненні кримінального правопорушення, а усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого, що передбачено ст. 62 Конституції України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виправдання ОСОБА_8 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, і не ставлять під сумнів його законність.

Судом не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оспорюваного судового рішення, про що просить прокурор, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_23