САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1436/23
Провадження № 1-кп/726/108/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000241 від 23.12.2022 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Хмельницький, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, із вищою освітою, одружений, раніше не судимий, військовослужбовець за призовом під час мобілізації, що на момент вчинення злочину перебував на посаді старшого стрільця гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , молодший сержанту вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Молодший сержант військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця гірсько-штурмового відділення гірського-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», п. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , 15.11.2022 близько 09 год. 00 хв. не прибув з лікувального закладу ДУ «ТМО МВС України по Хмельницькій області» до військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та залишився за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби до 05.01.2023, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що з 2014 року пішов добровольцем на службу в ЗСУ. В грудні 2021 року звільнився зі служби. 1.03.2022 року пішов разом із сином служити в ЗСУ. Був поранений при несенні служби. Пояснює, що після того як син отримав пораненння, його відправили на лікування і обвинувачений знаходився поряд з сином, піклувався про нього в лікарні. Психологічний стан був дуже важкий. На даний час сина комісували за станом здоров`я, а ОСОБА_4 має намір надалі проходити службу у ЗСУ. Вину визнає повністю. Кається.

Слід зазначити, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які правильно розуміють обвинувачений, інші учасники судового провадження, і які ніким не оспорюються.

Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнані ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю, а його діяння правильно кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпечності скоєного, мотиви злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України є визнання вини, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до медичної характеристики на військовослужбовця ОСОБА_4 вбачається, що останній під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 перебував на стаціонарному лікуванні. Діагноз гіпертонічна хвороба ІІ стадія 2 тсупінь, кризовий перебіг, гіпертензивний криз/від 11.08.2022 р., синусова тахікардія, НМК Іст, НАК Іст, гіперхолестеринимія. Ускладення основного діагнозу: гіпертензивне серце, СН Іст. Ангіопатія сітківки обох очей. Стан після МВТ 28.03.2022 р. у вигляді післятравматичних рубці шкіри правого стегна та лівої сторони з наявністю стороннього тіла/осколка. Відповідно до довідки військово-лікарської комісії, травми, отримані ОСОБА_4 , пов`язані із захистом Батьківщини.

У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в України діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно ст.46 Конвенції та ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, наявність пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину: 2007 р.н., є військовослужбовцем, активно сприяв розкриттю злочину, бажає продовжувати військову службу, тобто ставлення винного до вчиненого, і конкретні обставини справи, за службовою характеристикою характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливі в умовах без ізоляції його від суспільства, а тому обирає йому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України та покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

При цьому суд зазначає наступне.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ч.1 ст.75 КК України, суд враховує, що у зв`язку із набранням 27.01.2023 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року № 2839-IX, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст. 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Враховуючи вищезазначені положення Закону, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке мало місце 15.12.2022 року, у редакції Закону, яка діяла на момент його вчинення, тобто застосувавши положення ч.1 ст.75 КК України, які діяли на момент вчинення вказаного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України (в редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, …, при призначенні покарання у виді … позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Стаття 75 КК України у попередній редакції передбачала можливість застосування її до засуджених за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

У новій редакції статті 75 КК України заборонено застосовувати її до кримінального правопорушення, передбаченого статтею 407 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Отже, суд застосовує статтю 75 КК України в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні. Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно ОСОБА_4 не накладався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 75, 76 КК України, ст.ст. 373, 374, 394 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та за цим Законом призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Командиру військової частини НОМЕР_1 здійснювати контроль за поведінкою військовослужбовця ОСОБА_4 , а у разі його звільнення з військової служби, контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

У разі звільнення з військової частини, зобов`язати ОСОБА_4 , у відповідності до п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України в період випробувального терміну виконати наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Головуючий суддяОСОБА_1