Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/2577/21
Провадження №1-кп/523/539/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

19.04.2023р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001923 від 12.06.2020р. щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі ст.89 КК України не маючого судимості,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

12.06.2020р., в період часу з 01год. 00хв. до 02год. 30хв., ОСОБА_6 проходячи повз будинку АДРЕСА_2 , побачив відчинену хвіртку зазначеного будинку, у зв`язку із чим, у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Далі, ОСОБА_6 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації злочинного умислу, пройшовши на територію приватного будинку, через незачинені двері, проник до квартири АДРЕСА_3 , в якій відпочивав ОСОБА_7 , майно якого він визначив об`єктом свого злочинного посягання. В подальшому, ОСОБА_8 перебуваючи в приміщенні цієї квартири, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на власне незаконне збагачення шляхом викрадення речей з житла, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи противоправний характер своїх діянь, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, таємно викрав належне ОСОБА_7 майно: гаманець із паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, блокнот, 4 ключа від автомобіля, довіреність на право керування автомобілем, банківську карту «ПриватБанку», грошові кошти у розмірі 600доларів США, що згідно курсу становить 15954грн., мобільний телефон марки «Honor 8Х» вартістю 5000грн., а всього на загальну суму 20954грн. Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим, завдавши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму в розмірі 20954гривень.

В судовому засіданні, ОСОБА_6 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченні, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор обвинувачений та захисник не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_6 , який згідно зі ст.89 КК України є особою не маючої судимості, вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, маючий середню освіту, розлученого, не працюючого, маючий постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із матір`ю похилого віку, та де характеризується задовільно.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого до обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_6 , який згідно зі ст.89 КК України є особою не маючої судимості, вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, маючого середню освіту, розлученого, не працюючого, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із матір`ю похилого віку та де характеризується задовільно, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого до обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, приймаючи до уваги заяву потерпілого ОСОБА_7 , відповідно до якої, останній просить призначити покарання обвинуваченому відповідно до вимог Законодавства України і з цього приводу покладається на розсуду Суду, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України).

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили обрати щодо ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання.

Речові докази: мобільний телефон, паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, блокнот, 4 ключа від автомобілю, довіреність на право керування автомобілем, пластикову карту «ПриватБанку» - вважати повернутими за належністю ОСОБА_7 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя ОСОБА_1