Справа № 137/851/22
Провадження №11-кп/801/419/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

її представника - адвоката ОСОБА_8

та захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника обвинуваченої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Петрик Літинського району Вінницької області, жителька АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, з середньою освітою, непрацююча, незаміжня, раніше не судима,

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України з призначенням покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту затримання.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду, завдану внаслідок злочинних дій в розмірі 4657,80 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_11 визнана винною у тому, що вона, будучи обізнаною у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні було введено воєнний стан, 04.07.2022, перебуваючи в будинку, що розташований за адресою по АДРЕСА_2 , та належить її співмешканцю ОСОБА_12 , вирішила таємно викрасти грошові кошти ОСОБА_7 , про які вона достовірно знала, що вони знаходяться в чорній жіночій сумочці останньої, з метою їхнього привласнення та подальшої реалізації.

Реалізуючи свій злочинний прямий умисел, направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_11 04.07.2022 приблизно о 07:00 години, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, знаходячись в будинку, що розташований за вищевказаною адресою, розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків, діючи з метою власного незаконного збагачення та заволодіння чужим майном, скориставшись тим, що ОСОБА_7 на той час спала та переконавшись, що за її діями не спостерігають сторонні особи, таємно, шляхом вільного доступу вчинила крадіжку грошових коштів у іноземній валюті сумою 300 (триста) євро, з жіночої шкіряної сумки чорного кольору, яка залишилась власницею на підлозі поруч з ліжком у спальній кімнаті будинку, чим завдала потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди в сумі 300 (триста) євро, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 04.07.2022 становить 9157 гривень 80 копійок.

У подальшому ОСОБА_11 покинула вищевказаний будинок з викраденими грошовими коштами в іноземній валюті, розпорядившись ними на власний розсуд, тим самим закінчивши даний злочин.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченої та доведеності її вини, просить змінити вирок з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначити у резолютивній частині вироку, що початок строку відбування покарання ОСОБА_11 слід рахувати з моменту її затримання на виконання вироку та про часткове задоволення цивільного позову.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не уточнено з якого моменту ОСОБА_11 слід затримати на виконання вироку, що може викликати суперечності при приведенні його до виконання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_13 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та вирішення питання долі речових доказів, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком 2 роки та покласти на неї обов`язки відповідно п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України; скасувати арешт на мобільний телефон «Xiomi» моделі « Redmi 9A» синього кольору, ІМEI1: НОМЕР_1 , ІМEI2: НОМЕР_2 , паперову коробку з наявним всередині товарним чеком, зарядним пристроєм та повернути ОСОБА_11 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у вироку суд не мотивував чому виправлення обвинуваченої неможливе без ізоляції від суспільства, при тому, що ОСОБА_11 під час досудового розслідування та при розгляді обвинувального акта в суді першої інстанції визнавала свою вину, надавала правдиві покази, щиро розкаялась у скоєному, раніше не судима, позитивно характеризується, попросила вибачення у потерпілої, частково відшкодувала їй завдані матеріальні збитки, а 20.03.2023 повністю. Крім того, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої немає, а орган пробації згідно досудової доповіді вважає, що можливе виправлення ОСОБА_11 без позбавлення або обмеження волі та ступінь ризику для суспільства не становить високої небезпеки.

Щодо залишення арешту мобільного телефону до виконання судового рішення про стягнення коштів за цивільним позовом зазначає, що потерпілою разом із цивільним позовом не подавалась заява про забезпечення позову, як і клопотання про залишення арешту майна, а тому суд не вправі був самостійно застосувати таке забезпечення та продовжити дію арешту.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_11 не з`явилась з невідомих причин, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду щодо неї кримінального провадження, що підтвердив її захисник - адвокат ОСОБА_13 , який вважав за можливе розглянути кримінальне провадження за відсутності його підзахисної, з чим погодились інші учасники судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні та заперечив проти апеляційних вимог сторони захисту, потерпілу ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та наполягали на залишенні судового рішення без змін, при цьому вважали, що доводи апеляційної скарги з доповненнями сторони обвинувачення є слушними, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника обвинуваченої слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні слід задовольнити.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, обґрунтований та базується на досліджених у судовому засіданні доказах, сукупності яких у вироку дана належна оцінка.

Дії обвинуваченої кваліфіковані вірно.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченої про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через суворість, то колегія суддів визнає їх безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як убачається зі змісту вироку, при призначенні покарання за вчинене ОСОБА_11 кримінальне правопорушення, на виконання вимог ст. ст. 50, 65 КК України, суд врахував ступінь його тяжкості, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винної, яка посередньо характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, усвідомила свою вину, частково відшкодувала завдану шкоду, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченої лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.4 ст. 185 КК України, який колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження нових злочинів, без застосування ст. 75 КК України.

Колегія суддів вважає, що наявність квитанції про відшкодування повної суми завданої матеріальної шкоди обвинуваченою потерпілій не є свідченням її щирого каяття, оскільки оплата здійснена вже після ухвалення щодо неї вироку, з чого можна зробити висновок, що ОСОБА_11 відшкодувала шкоду з метою пом`якшення їй покарання, а не засуджуючи свою поведінку.

Призначене обвинуваченій покарання відповідає також меті посилення кримінальної відповідальності за злочини проти власності, які були вчинені в умовах воєнного стану.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, початок строку відбування покарання.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_11 , суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки не визначив початок строку відбування призначеного їй покарання, що суперечить вимогам ст. 374 КПК України та впливає на правильність судового рішення.

Фактичне виконання судового рішення, яким особу засуджено до покарання, пов`язаного з позбавленням волі, починається з моменту затримання особи на виконання вироку суду.

За наведених обставин, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для зміни вироку суду першої інстанції в цій частині.

Щодо скасування арешту на речові докази та повернення їх обвинуваченій ОСОБА_11 , про що в апеляційній скарзі просить захисник, варто зазначити, що відповідно до ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

У даному кримінальному провадженні цивільний позов задоволений частково, а отже, суд правомірно ухвалив не скасовувати арешт майна та не повертати речові докази обвинуваченій з огляду на те, що вилучені телефони придбані за викрадені кошти, а тому на них необхідно звернути стягнення в рахунок погашення цивільного позову.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2023 року щодо ОСОБА_11 змінити.

В резолютивній частині вироку зазначити, що початок строку відбування покарання слід рахувати з моменту затримання на виконання вироку та що цивільний позов задоволений частково.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4