СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000269 від 27.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.258-5 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням та просив cкасувати накладений ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року у справі №760/1234/23 арешт на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000269, шляхом заборони до завершення досудового розслідування та судового розгляду користуватися та розпоряджатися ним у будь-який спосіб, а саме: на криптовалютні кошти (віртуальні активи), які знаходяться на особистому рахунку ОСОБА_4 (User ID - № НОМЕР_1 ) криптовалютної біржі "Binance" (інтернет компанія - binance.com), мотивуючи свої вимоги наступним.

Адвокат зазначив, що арешт був накладений необґрунтовано, оскільки національним законодавством України поняття криптовалюти не визначено, як наслідок у неї відсутній правовий статус та щодо неї відсутнє правове регулювання.

Враховуючи зазначене, криптовалюта не є монетарним активом та не має фізичної субстанції, як наслідок не може бути наділена правовим статусом та бути об`єктом правових відносин в Україні. Узагальнюючи зазначене, криптовалюта - не є матеріальним об`єктом/майном, тому в силу не визначеної її правової природи/правового статусу, не може бути об`єктом відносно якого застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, в розумінні кримінального законодавства. З цих підстав просив задовольнити клопотання.

В судове засідання ні ОСОБА_4 , ні його представник не прибули. Останній подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Зауважив, що вимоги підтримує та просить задовольнити.

Сторона обвинувачення свого представника на розгляд даного клопотання не направила. Слідчий суддя акцентує увагу на тому, що судові засідання призначалися 4 рази, про що кожного разу направлялися відповідні повідомлення. Проте, будь-яких заяв на адресу суду направлено не було. Також не прибув і слідчий, не надав матеріали кримінального провадження.

Зважаючи на належне повідомлення учасників, враховуючи їх позицію про розгляд клопотання на підставі наявних доказів, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, які звертаються з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Встановлено, що 23 січня 2023 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва (справа №760/1234/23) задоволено клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000269 від 27.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 258-5 КК України та накладено арешт на майно ОСОБА_4 , заборонивши до завершення досудового розслідування та судового розгляду користуватися та розпоряджатися ним у будь-який спосіб, а саме: на криптовалютні кошти (віртуальні активи), які знаходяться на особистому рахунку останнього (User ID - № № НОМЕР_1 ) криптовалютної біржі "Binance" (інтернет компанія - binance.com).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Виходячи із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будьякій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи із ч. 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами - є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, частина 1 статті 98 КПК України - надає вичерпне нормативне розуміння, що може бути віднесено саме до речових доказів, а положення статті 170 КПК України - виокремлює об`єкт та його правовий статус, який може бути предметом арешту.

Поміж іншим, умовою, що передує наділення відповідного об`єкта правовим статусом речового доказу в розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України - є наявність в ньому ознак матеріального об`єкта. Оскільки зміст правової підстави наділення об`єкта статусом речового доказу, складається з двох обов`язкових взаємопов`язаних елементів: 1. відповідність об`єкта щодо якого приймається мотивоване рішення, ознакам матеріального об`єкта; 2. наявність мотивованих підстав для прийняття постанови про визнання речового доказу.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить чіткого нормативного визначення матеріального об`єкта та його ознак, але виходячи з положень ст. 177 Цивільного кодексу України, можливо виокремити, що матеріальний об`єкт має фізичну субстанцію, є предметами матеріального світу, складає систему цивільного обігу - тобто, має нормативно визначений статус майна та правове регулювання підстав та умов виникнення в особи відносно нього цивільних прав та обов`язків.

У свою чергу, в розумінні глави 13 ЦК України, майно - це річ, яка є предметом матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

З урахуванням викладеного, слід зазначити, що майно та матеріальний об`єкт є тотожними поняттями та наділені єдиним правовим статусом та регулюванням.

Виходячи із глави 2 ЦК України, цивільні права та обов`язки - виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Тобто, передумовою набуття об`єктом статусу щодо якого можуть виникати відповідні цивільні права та обов`язки, можливе виключно після нормативного врегулювання механізму його походження та наявності в нього відповідного правового статусу.

На підставі викладеного, умовами для наділення об`єкта статусом речового доказу та накладання на нього арешту є: 1. наявність в об`єкта, щодо якого приймається мотивоване рішення правового статусу майна; 2. наявність нормативно визначених підстав для накладення арешту.

У разі відносності однієї з умов для наділення об`єкта статусом речового доказу та накладання на нього арешту - арешт є безпідставним, та таким що не може породжувати правових наслідків для відповідної особи. Виходячи з резолютивної частини ухвали, вбачається що арешт було накладено на криптовалютні кошти.

Національним законодавством України поняття криптовалюти не визначено, як наслідок у неї відсутній правовий статус та щодо неї відсутнє правове регулювання.

Враховуючи зазначене, криптовалюта не є монетарним активом та не має фізичної субстанції, як наслідок не може бути наділена правовим статусом та бути об`єктом правових відносин в Україні.

Узагальнюючи зазначене, криптовалюта - не є матеріальним об`єктом/майном, тому в силу не визначеної її правової природи/правового статусу, не може бути об`єктом відносно якого застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, в розумінні кримінального законодавства.

Виходячи із спільного роз`яснення НБУ та НКЦПФР від 30.11.2017 року (яке є чинним станом на сьогодні), криптовалюта не вважається ні національною, ні іноземною валютою. Вона не має прив`язки до грошової одиниці жодної держави, а тому й не вважається валютною цінністю у трактуванні валютного законодавства України та не є електронними грошима. Криптовалюти не випускаються банками чи іншими надавачами фінансових послуг й не є зобов`язаннями емітента.

Через це вони з точки зору як українського, так і європейського законодавства - не є електронними грошима (віртуальним активом).

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Тобто, узагальнюючи положення вказаної норми, вбачається вичерпний перелік об`єктів щодо яких може бути накладено арешт, у свою чергу криптовалюта не визначена як об`єкт накладення арешту, у зв`язку із чим, його накладання є безпідставним, тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з матеріалів справи та зазначених положень КПК України, слід зазначити, що доказів щодо можливості використання криптовалюти, як доказу в кримінальному провадженні, обґрунтувань на підтвердження правового статусу криптовалюти, доказів на підтвердження отримання її злочинним шляхом, та доказів, які свідчать про підозру, розмір заподіяної шкоди та/або неправомірної вигоди отриманої власником майна прокурором не надано та не зазначено.

Наявність зазначених обставин, свідчить про те, що слідчим не було дотримано принципу, щодо розумності та співрозмірності обмеження права ОСОБА_5 користуватись доступом до криптовалютного криптовалютної біржі "Binance" (інтернет компанія - binance.com).

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 не є підозрюваною чи обвинуваченою у кримінальному провадженні №0000269 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 258-5 КК України особою.

Зважаючи на те, що п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачає наявність обґрунтованої підозри однією з умов застосування заходів забезпечення кримінального провадження, під час розгляду питання про накладення арешту на майно, мало б бути встановлено її наявність для правомірного обмеження прав осіб.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового ріше ння, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 32 Конституції України закріплено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, окрім порушення недоторканості права власності, порушено недоторканість особистого життя моїх Клієнтів

Приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Отже, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

У відповідності до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 174, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання, - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року (справа №760/1234/23) в кримінальному провадженні №0000269 від 27.07.2022, з забороною до завершення досудового розслідування та судового розгляду користуватися та розпоряджатися у будь-який спосіб, належного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майна, а саме: криптовалютних коштів (віртуальних активів), які знаходяться на особистому рахунку ОСОБА_4 (User ID - № НОМЕР_1 ) крипто валютної біржі «Binance» (інтернет компанія - binance.com).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1