Справа № 953/4396/23
н/п 1-кс/953/4585/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000042 від 12.01.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.06.2023 до Київського районного суду м. Харкова засобами поштового зв`язку надійшло клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000042 від 12.01.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, в якому просить накласти арешт на майно, що було вилучено в ході проведення обшуку 16.06.2023, зокрема: накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на транспортний засіб Kia Soul д.н.з. НОМЕР_1 він-код НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (к.тел.: НОМЕР_3 ) та перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з метою запобігти можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, забезпечити збереження речових доказів.

Клопотання обґрунтовано тим, що 12.01.2023 до СУ ГУНП в Харківській області з УСР в Харківській області ДСР НПУ надійшли матеріали із інформацією відносно групи осіб, які організували діяльність «колл-центру», робітники якого, представляються працівниками трейдінгової компанії спеціалістами в області торгівлі на фінансових біржах, під виглядом інвестицій і цінні папери та криптовалюту шахрайським шляхом заволодівають грошовими коштами громадян України.

Крім того, 13.03.2023 до СУ ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо невідомої групи осіб, які організували діяльність «колл-центру», робітники якого, представляються працівниками трейдінгової компанії спеціалістами в області торгівлі на фінансових біржах, під виглядом інвестицій в цінні папери та криптовалюту шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами заявника в розмірі 200 доларів США.

Також, 30.03.2023 до СУ ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо невідомої групи осіб, які організували діяльність «колл-центру», робітники якого, представляються працівниками трейдінгової компанії спеціалістами в області торгівлі на фінансових біржах, під виглядом інвестицій в цінні папери та криптовалюту шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами заявника в розмірі 300 доларів США.

За даними фактами СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000042 від 12.01.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України.

Так, під час проведення слідчих (розшукових), негласних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій встановлено, що на території м. Харкова діє група осіб у складі ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 , які за допомогою мережі Інтернет із використанням електронно-обчислювальної техніки, створили мережу спеціальних веб-ресурсів, зокрема «goldenstream.biz», за допомогою яких імітують купівлю-продаж різних активів - банківські метали, іноземна валюта, цінні папери, криптовалюта, тощо, при цьому громадянам обіцяють шалені прибутки від проведення таких операцій. Щоб ввести інвесторів в оману, зловмисники за допомогою програмного інтерфейсу сайтів імітують угоди з купівлі-продажу цих активів та фіктивне зростання прибутку від вкладених коштів.

Після того, як потерпілі перестали інвестувати грошові кошти шахраям, та намагалися вивести свої грошові кошти, їм вигадують різноманітні приводи для того щоб виманити ще гроші (сплата податку, сплата ліцензії, сплата банківських послуг, тощо) після чого потерпілих блокували, на дзвінки не реагували, грошові кошти ніхто не повертав.

16.06.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова було проведено обшук у транспортному засобі Kia Soul д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та перебуває у користуванні ОСОБА_5 22.05.1996, в ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «Iphone 11» у чохлі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з сім-карткою з номером: НОМЕР_6 та віртуальною сім-карткою НОМЕР_7 ;

- мобільний телефон «Iphone 6 S» у чохлі синього кольору, IMEI: НОМЕР_8 ;

- блокнот чорного кольору з чорновими записами;

17.06.2023 транспортний засіб Kia Soul д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В органу досудового розслідування є підстави вважати, що транспортний засіб Kia Soul д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (к.тел.: НОМЕР_3 ), міг бути використаний у незаконній діяльності, а саме використовуватись для зберігання інших речових доказів, які були вилучені з даного транспортного засобу. Разом з тим встановлено, що транспортний засіб Kia Soul д.н.з. НОМЕР_1 перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_5 22.05.1996, який в ході обшуку підтвердив даний факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора.

Згідно ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, проведення процесуальних дій, передбачених КПК України.

Керуючись, ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, тобто: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до а.2 ч.5 ст.171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Так, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що транспортний засіб Kia Soul д.н.з. НОМЕР_1 міг бути використаний у незаконній діяльності, а саме використовуватись для зберігання інших речових доказів, які були вилучені з даного транспортного засобу. Також, накладення арешту на майно дасть змогу запобігти можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, забезпечить збереження речових доказів.

Таким чином, існує сукупність підстав вважати, що автомобіль є доказом кримінального правопорушення, оскільки відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Таким чином, з метою збереження речових доказів, виникла необхідність у арешті автомобілю.

Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, в якій просив клопотання задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належим чином.

Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась,. про час та місце судового розгляду повідомлявся належим чином.

Захисник підозрюваного ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, подав заперечення на клопотання, в яких зазначив, що автомобіль належить на праві приватної власності ОСОБА_11 , транспортний засіб був куплений до шлюбу із підозрюваним, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Неприбуття в судове засідання власника майна, слідчого, прокурора відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ст. 107 ч. 4 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання дійшов такого висновку.

Слідчий суддя встановив, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000042 від 12.01.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України.

16.06.2023 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова проведено обшук у транспортному засобі Kia Soul д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та перебуває у користуванні ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «Iphone 11» у чохлі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з сім-карткою з номером: НОМЕР_6 та віртуальною сім-карткою НОМЕР_7 ;

- мобільний телефон «Iphone 6 S» у чохлі синього кольору, IMEI: НОМЕР_8 ;

- блокнот чорного кольору з чорновими записами.

Згідно протоколу обшуку транспортний засіб Kia Soul д.н.з. НОМЕР_1 не вилучався, в подальшому 17.06.2023 його було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК, оскільки відсутнє належне обґрунтування підстав та мети відповідно до положень ст.170 КПК та обґрунтування необхідності арешту майна.

В порушення абз.2 ч.2 ст.171 КПК до клопотання не додано відповідних оригіналів або копій документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту, прокурор посилається на те, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що транспортний засіб Kia Soul д.н.з. НОМЕР_1 міг бути використаний у незаконній діяльності, а саме використовуватись для зберігання інших речових доказів, які були вилучені з даного транспортного засобу, внаслідок чого відповідає критеріям ст.98 КПК.

Слідчий суддя вважає, що посилання в клопотанні про накладення арешту на майно, на те, що є достатні підстави вважати, що автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, є безпідставними та необґрунтованими.

Як вище зазначалося, положення кримінального процесуального закону зобов`язує слідчого суддю встановити наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, лише під час розгляду клопотання про арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з цим, в межах розгляду даного клопотання підставою арешту майна прокурор зазначає саме збереження речових доказів. Метою - запобігання можливості майна приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз.2 ч.1 ст.170 КПК України).

З матеріалів провадження вбачається, що вказаний автомобіль, на який клопотанням ініційовано питання про накладення арешту, належить ОСОБА_4 . Клопотання та долучені до нього документи не містять жодних доводів щодо підтвердження факту причетності останньої до кримінального провадження.

Клопотання прокурора не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення арешту на автомобіль, крім посилання на загальні норми кримінального процесуального законодавства регламентуючого застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин, ініціювання в клопотанні питання про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, право власності на яке належить особі та не скасоване у передбаченому законом порядку, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Оцінивши встановлені судом обставини, слідча суддя приходить до висновку, що на день розгляду слідчим суддею клопотання відсутні підстави для застосування щодо автомобіля марки Kia Soul д.н.з. НОМЕР_1 він-код НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 обмежувальних заходів, а тому клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.131, 132, 170-173, 309, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000042 від 12.01.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, а саме транспортного засобу Kia Soul д.н.з. НОМЕР_1 він-код НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (к.тел.: НОМЕР_3 ) та перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Київського районного суду м.Харкова ОСОБА_1