ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2350/23 Справа № 205/2512/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068, за апеляційною скаргою першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Тобольську, рф, громадянина України, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 8 місяців. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, встановивши засудженому іспитовий строк тривалістю 3 роки. На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 процесуальні обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, у той же час зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом при призначенні останньому покарання не враховано положення ст. 69-1 КК України, згідно із якими за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, та при визнанні обвинуваченим своєї вини строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті Особливої частини цього кодексу.

Разом із тим суд першої інстанції всупереч зазначеним вимогам призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 5 років позбавлення волі, що перевищує 2/3 максимального його строку, що належить вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 , процесуальні обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_8 , на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта при проведенні судової вибухо-технічної експертизи №19/104-11/1/20 від 27.01.2021 року, в сумі 1 634 гривні 50 копійок.

Вирішено долю речових доказів згідно вимог ст.100 КПК України.

ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оскаржуються, в останнього у невстановлений час та місці виник умисел, направлений на придбання, зберігання та носіння вибухового пристрою, а саме - гранати «Ф-1» з маркуванням «107 103-79 Т», що споряджена запалом типу «УЗРГМ», серійний №188-74-583.

22 січня 2021 року ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку №213 по пр. Свободи в м. Дніпро, побачив поліетиленовий пакет, в якому знаходився предмет, зовні схожий на ручну гранату «Ф-1» з маркуванням « НОМЕР_1 », що споряджений запалом типу «УЗРГМ», серійний №188-74-583. В подальшому ОСОБА_8 взяв та поклав до кишені куртки, тим самим придбав зазначений вибуховий пристрій та почав зберігати при собі без передбаченого законом дозволу до 11:30 годин 23.01.2021 року.

В подальшому, в період часу з 12:15 годин по 12:40 годин 23 січня 2021 року в ході проведення слідчим огляду місця події за адресою: м. Дніпро, пл. Новокодацька, буд.4, ОСОБА_8 з кишені куртки, одягнутої на ньому, добровільно видав ручну гранату гранати «Ф-1» з маркуванням «107 103-79 Т», що споряджена запалом типу «УЗРГМ», серійний №188-74-583, яку в подальшому було вилучено.

Предмет з маркуванням «107 103-79 Т» є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом бойової осколкової, оборонної, ручної гранати «Ф-1», який відноситься до категорії вибухових речовин. Наданий для дослідження предмет з маркуванням «23-77 УЗРГМ 583», уніфікованим запалом ручних гранат дистанційної дії типу «УЗРГМ», який належить до категорії вибухових пристроїв. Конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме споряджений корпус бойової осколкової, оборонної, ручної гранати «Ф-1» належить до категорії вибухових речовин. Уніфікований запал ручних гранат дистанційної дії типу належить до категорії вибухових пристроїв. Надані предмети придатні до здійснення вибуху.

Дії обвинуваченого у вказаній частині кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками незаконного придбання та носіння вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачений ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, про поважні причини неявки не повідомив, питання про відкладення апеляційного розгляду не порушив. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення його становища, колегія суддів з огляду на положення ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України, згідно із якими за наведених обставин участь ОСОБА_8 в апеляційному розгляді не є обов`язковою, вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу за відсутності останнього.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених у них підстав; колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушення вимог закону про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання, колегія суддів зважає на те, що згідно із ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Під час апеляційного перегляду апеляційні доводи прокурора знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції підлягає зміні у межах апеляційних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Положеннями п.п. 1-2 ч. 1 ст. 65 КК передбачено, що cуд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу. При призначенні покарання враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його у відповідності до ст. ст. 66-67 КК.

Відповідно до ст. 69-1 КК, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних положень закону України про кримінальну відповідальність та не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Так, санкцією ч. 1 ст. 263 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Визначаючи вид та розмір покарання, що підлягає призначенню ОСОБА_8 за вчинене кримінальне правопорушення, суд першої інстанції врахував, що останній свою провину у вчиненні інкримінованих злочинів визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, є інвалідом 2 групи. Пом`якшуючою покарання обставиною визнано щире каяття ОСОБА_8 , крім цього судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

Таким чином, судом було встановлено одночасну наявність обставин, що пом`якшують покарання цього обвинуваченого, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, а також факт визнання обвинуваченим своєї вини, тобто всієї сукупності підстав, передбачених ст. 69-1 КК України як передумова застосування її положень, втім вказана норма застосована не була, а призначене ОСОБА_8 покарання є більшим, ніж 2/3 від його максимального строку, що не узгоджується з вимогами закону про кримінальну відповідальність.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що наявні обставини, передбачені пунктом 2 ч. 1 ст. 407 КПК, а тому згідно з п. 1, 4 ч. 1 ст. 408 КПК вирок суду першої інстанції належить змінити в частині призначення покарання, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст. 69-1 КК України та привівши розмір призначеного йому покарання у відповідність із встановленим ними обмеженням.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року щодо ОСОБА_8 - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 8 місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, встановивши засудженому іспитовий строк тривалістю 3 роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 процесуальні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В решті вирок суду - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення її копії.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4