Справа №478/671/23 пров. №1-в/478/176/2023
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
14 червня 2023 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Афанасіївка Снігурівського району Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, засудженого 19.12.2019 року вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області за ч.3 ст.296, ч.2 ст.15 ч.3 ст.186, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, початок строку: 23.09.2019 року; кінець строку: 24.08.2023 року,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
З подання вбачається, що засуджений ОСОБА_4 відбуваючи призначене судом покарання зарекомендував себе позитивно. До праці ставиться сумлінно, вимог режиму утримання не порушує, має заохочення від адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)», мав стягнення, які погашено у встановленому законом порядку. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 відбув 2/3 призначеного судом строку покарання, своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, в поданні ставиться на вирішення питання про застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
В судове засідання представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)», та засуджений ОСОБА_4 не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд подання в їх відсутності, просили задовольнити подання.
На думку прокурора подання не підлягає задоволенню, так як під час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.
Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_4 та матеріали подання, суд приходе такого висновку.
За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.
Водночас, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.
Крім цього, не слід забувати, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.
Тому сама по собі лише належна поведінка, яка полягала у недопущенні порушень режиму утримання, не може бути вирішальним фактором на користь умовно-дострокового звільнення. Вона має буди поєднана із сумлінним ставленням до праці у сукупності.
Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку, у зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19.12.2019 року за ч.3 ст.296, ч.2 ст.15 ч.3 ст.186, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 22.10.2020 року відповідно до ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону №838-VІІІ від 26.11.2015 року, зараховано ОСОБА_4 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 23.09.2019 року по 22.10.2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст.12 КК України вказані злочини за своєю правовою кваліфікацією відноситься до категорії нетяжких та тяжких злочинів.

Засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 23.11.2020 року.

Станом на 14.06.2023 року засуджений ОСОБА_4 фактично відбув визначені п.2 ч.3 ст.81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (3 роки 4 місяці), невідбута частина якого складає: 2 місяці 10 днів.

Відповідно до характеристики Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» від 31.05.2023 року, ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 23.09.2019 року. Перебуваючи у СІЗО м. Миколаїв допускав порушення встановленого режиму утримання за що має одне стягнення та заохочень не має.

З 23.11.2020 року відбуває покарання у Державній установі «Казанківська виправна колонія (№ 93)». Працевлаштований каменотесом до промислової зони установи виконання покарання, до праці ставиться сумлінно та відповідально, за що має ряд заохочень, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, за що має заохочення. Встановлений режим утримання порушував за що має ряд стягнень, які погашені у встановленому законом порядку. У відносинах з представниками адміністрації ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги, на заходи виховного впливу реагує добре, робить для себе правильні висновки, на профілактичному обліку не перебуває. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» з 10.01.2023 року.

З характеристик засудженого ОСОБА_4 від 27.01.2021 року, від 01.10.2021 року, та від 17.03.2022 року, які містяться в матеріалах особової справи засудженого (а.с.190 т .1; а.с.5 т.2; а.с.41 т.2), вбачається, що до праці ставиться посередньо, не завжди приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює за ними належний догляд. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. Встановлений режим утримання не порушує, стягнень та заохочень не має. У скоєному злочині розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає занадто суворою. У відносинах з представниками адміністрації ввічливий, проте виконує законні вимоги тільки під контролем. На заходи виховного впливу реагує посередньо, не робить для себе правильні висновки.

Згідно довідки про заохочення та стягнення Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» від 24.05.2023 року, засуджений ОСОБА_4 має 3 заохочення та 4 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.

При цьому, рішенням комісії Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» від 26.02.2021 р. засудженому ОСОБА_4 відмовлено у замінні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення (аркуш особової справи 189 т.1).

Отже, ОСОБА_4 як засуджений за вчинення нетяжких та тяжких злочинів, за період відбування покарання має 3 заохочення, разом із тим, 4 рази допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому порядку. І хоча ці стягнення є погашеними, проте вони характеризують поведінку засудженого ОСОБА_4 за час відбування покарання, в той час, як наявність заохочень, в сукупності із застосованими раніше стягненнями, свідчать не про доведення засудженим свого виправлення, а підтверджують належне виконання ним законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання.

За такого, нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватись протягом всього строку відбування покарання, натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_4 позитивні зрушення мають нестабільний характер, а відтак він потребує подальшого виховного впливу в умовах ізоляції від суспільства.

Таким чином, суд приходить висновку, що на час розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_4 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

В задоволенні подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання стосовно ОСОБА_4 , - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1