Справа № 466/4520/21
Провадження № 1-кп/466/168/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«06» вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

учасники провадження

секретар ОСОБА_2

прокурор ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0002090 від 03.09.2020р. про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ковель Волинської області, українця, громадянина України, неодруженого, з неповною середньою освітою, непрацюючого, працездатного, проживаючого за адресою - АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 24.12.2019 року Залізничним районним судом м. Львова за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке відбув повністю,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 13 серпня 2020 року близько 19,00год., перебуваючи на автовокзалі «Північний» за адресою м.Львів, вул..Б.Хмельницького,225, під час спільного розпивання алкогольних напоїв, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, умисно, відкрито викрав із задньої кишені штанів потерпілого ОСОБА_6 гаманець чорного кольору вартістю 100грн., в якому були грошові кошти в сумі 250грн. та три банківські картки. В подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 350грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину не визнав.

Надав показання про те, що 13 серпня 2020 року близько 17,00год. біля автовокзалу «Північний» за адресою м.Львів, вул.Б.Хмельницького,225 він зустрів знайомого ОСОБА_7 і той познайомив його з ОСОБА_8 . Вони випили пива. Далі ОСОБА_8 побачив невідомого чоловіка, як згодом виявилося потерпілого ОСОБА_6 , підійшов до нього, попросив вгостити цигаркою та почав з ним про щось говорити. Вони з ОСОБА_7 підійшли до них. ОСОБА_6 запропонував пригостити їх чебуреками та випивкою. Всі погодилися і вони вчотирьох пішли до чебуречної. ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ішли попереду, а він з ОСОБА_7 за ними на відстані кількох кроків. ОСОБА_6 замовив всім по чебуреку і по 100г горілки. Всі четверо сіли за стіл на літньому майданчику. Він сидів напроти ОСОБА_6 , більше спілкувався з ОСОБА_7 . ОСОБА_8 розмовляв з ОСОБА_6 , брав його мобільний телефон, відходив з цим телефоном і вертався назад. ОСОБА_6 ходив за ОСОБА_8 та хотів забрати телефон.

Коли продавець з чебуречної вийшла і спитала хто платитиме, він підійшов до ОСОБА_6 і сказав заплатити за чебуреки та горілку. ОСОБА_6 почав відмовлятися. Тоді він схопив ОСОБА_6 за руку і шарпнув його щоб той ішов розраховуватися. ОСОБА_6 почав втікати, а він кинувся за ним. Наздогнав його біля кущів і хотів зупинити. ОСОБА_6 подумав що він хоче його вдарити і замахнувся на нього рукою. Він штовхнув ОСОБА_6 . Після цього до них підійшли ОСОБА_7 і ОСОБА_8 і побачили у нього на шиї кров. Він взяв у ОСОБА_7 футболку і нею затулив рану на шиї. Гаманця і грошей у ОСОБА_6 не бачив та не брав їх. З місця події його забрала швидка медична допомога, він перебував на стаціонарному лікуванні. Свою причетність до викрадення гаманця у потерпілого ОСОБА_6 категорично заперечив. Просив суд його виправдати.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, така доводиться зібраними у справі та дослідженими судом доказами.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав показання про те, що 13.08.2020р. він після 17,00год. він проходив неподалік автовокзалу «Північний» за адресою м.Львів, вул.Б.Хмельницького,225. Його обігнав незнайомий чоловік, який потім розвернувся і пішов йому назустріч. Проходячи повз, цей невідомий ( як згодом з`ясувалося ОСОБА_8 ) штовхнув його і між ними почалася словесна перепалка. Далі до них підійшли ще двоє невідомих, один з яких, як потім встановлено, був ОСОБА_4 . Незнайомі казали щоб він дав телефон. Він відмовився і почалася штовханина. Потерпілий сказав що не треба проблем. Тоді незнайомці запропонували «виставити» їм по 100г горілки. Можливості втекти від незнайомців він не мав, оскільки вони перегороджували йому дорогу, перебували поруч з ним по обидва боки. Він погодився, вважав, що виставивши їм по чебуреку та по 100г горілки, вони від нього відчепляться. Всі четверо попрямували до чебуречної неподалік автостанції, де він зробив замовлення. Вони сіли за столом на літньому майданчику, випили по пів порції горілки і чекали на чебуреки. Коли йому зателефонувала дружина він встав з-за столу. ОСОБА_8 встав також і ходив за ним вслід. Після завершення розмови він сів за стіл, а ОСОБА_8 вихопив у нього телефон та намагався його розблокувати. В цей час ОСОБА_4 встав зі свого місця, підійшов ззаду до потерпілого ОСОБА_6 , витяг у нього із задньої лівої кишені штанів гаманець і почав втікати до автостанції. ОСОБА_6 кинувся за ним, наздогнав і почав вимагати віддати гаманець. ОСОБА_4 відмовився, вдарив його в груди. ОСОБА_6 відступив на два кроки назад. Підбігли двоє інших і хтось із них вдарив потерпілого в голову. Від удару той впав. Його почали копати. Потерпілий згадав про канцелярський ніж в кишені, який він використовував розклеюючи вулицями рекламки. Він піднявся на ноги, витяг цей канцелярський ніж з кишені та почав розмахувати ним навмання, захищаючись. ОСОБА_4 знаходився найближче і тому він зачепив його канцелярським ножем. Після цього ОСОБА_4 присів, двоє інших підійшли до нього і ОСОБА_4 віддав його гаманець ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_8 та інший незнайомець почали втікати, а він кинувся їх наздоганяти. Згодом, втікаючи хтось із цих двох кинув йому гаманець. Він побачив, що з гаманця гроші не встигли витягнути. Повернувся в чебуречну і розрахувався за замовлення. Повертаючись назад, побачив ОСОБА_4 біля входу до автостанції, але до нього не підходив. На наступний день працівники поліції повідомили, що знайшли його мобільний телефон. Після події 13.08.2020р. він звертався за медичною допомогою, перебував на стаціонарному лікування з приводу струсу головного мозку з 15.08. по 21.08.2020р. Після виписки з лікарні на початку вересня 2020р. він звернувся у Шевченківський ВП з приводу вчинення відносно нього злочину, власноручно заповнив наданий йому бланк протоколу.

Крім показань потерпілого ОСОБА_6 , винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, підтверджується представленими суду та дослідженими письмовими доказами.

Відомості про вказаний злочин внесені до ЄРДР 03.09.2020р. за №0002090 на підставі рапорту слідчого Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 (матеріали к.п. а.с.1-2,7).

Зміст заяви потерпілого ОСОБА_6 від 02.09.2020р. про вчинення злочину (матеріали к.п. а.с.8) повністю відповідає обставинам, які вказав потерпілий ОСОБА_6 під час допиту в суді.

Суд відхиляє клопотання захисника про визнання протоколу прийняття заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 02.09.2020р. недопустимим доказом, оскільки факт власноручного написання такої заяви 02.09.2020р. в судовому засіданні підтвердив потерпілий ОСОБА_6 . Твердження захисту про те, що заяву ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення прийняв не уповноважений працівник поліції є безпідставним. Заява прийнята о/у ВКП Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ст.лейтенантом поліції ОСОБА_10 в межах повноважень, відповідно до ЗУ «Про національну поліцію». Неналежна реєстрація цієї заяви у відділі поліції не спростовує факту звернення потерпілого з такою заявою до правоохоронного органу. Наявність такого звернення підтверджується іншими письмовими доказами.

03.09.2020р. ОСОБА_6 добровільно видав гаманець з банківськими картками та грошовими коштами, які у нього було відкрито викрадено ОСОБА_4 . Вказані предмети і кошти оглянуті на досудовому слідстві 03.09.2020р., постановою слідчого від 03.09.2020р. визнані речовими доказами і передані потерпілому ОСОБА_6 на відповідальне зберігання (матеріали к.п. а.с.9,10-13,14-15,116).

На підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 17.09.2020р. у даному кримінальному провадженні було надано тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження №0002018 від 13.08.2020р. В порядку тимчасового доступу отримано копії ряду документів, що мають значення у даному кримінальному провадженні (матеріали к.п. а.с.16-17,18-20,21-23,24).

Так у заяві слідчому від 14.08.2020р. потерпілий ОСОБА_6 повідомляв про напад на нього 13.08.2020р. близько 17,00год. неподалік автовокзалу Північний в м.Львові трьох невідомих осіб з метою пограбування (матеріали к.п. а.с.25).

Відповідно до відеозаписів із камер зовнішнього відео спостереження автовокзалу «Північний» на вул.Б.Хмельницького,225 в м.Львові за період часу з 18,20год. до 19.20год. 13.08.2020р., які переглянуті в судовому засіданні, зафіксовано як потерпілого ОСОБА_6 зупинив чоловік у чорній футболці ( з пояснень учасників справи ОСОБА_8 ), далі до них підійшли ще двоє : ОСОБА_4 у зеленій футболці та ще один чоловік у чорній олімпійці. Всі троє обступили ОСОБА_6 , не дають йому пройти, про щось спілкуються. Потім всі четверо виходять з кадру. На оглянутому відеозаписі також зафіксовано як о 19год.20хв. в кадрі зі сторони авто мийки з`являється ОСОБА_4 тримаючись за шию, за ним чоловік у чорній футболці, чоловік у чорній олімпійці, а далі потерпілий ОСОБА_6 . Чоловік у чорній олімпійці кидає потерпілому чорний предмет, схожий на гаманець. Той ловить предмет, однак продовжує переслідувати цих чоловіків. На наступних кадрах зафіксовано як ОСОБА_6 повертається в сторону автомийки (к.п. а.с.30,31-35).

Обвинувачений в судовому засіданні підтвердив, що зафіксований на оглянутих відеозаписах чоловік у зеленій футболці це він. Переглянуті відеозаписи відповідають подіям, що фактично відбувалися.

Захист звернув увагу суду на те, що згідно переглянутого відеозапису предмет, схожий на гаманець, кидає ОСОБА_6 не ОСОБА_4 , а інша особа. ОСОБА_4 в цей час уже поранений і тримається за шию.

Відповідно до копій протоколів пред`явлення особи для впізнання, які здійснювалися у кримінальному провадженні №0002018 від 13.08.2020р.:

Свідок ОСОБА_7 14.08.2020р. впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 13.08.2020р. здійснила «підріз» його товариша. При проведенні вказаної слідчої дії на запитання адвоката впізнавана особа ( ОСОБА_6 ) повідомив що особа, яка його впізнала, це один із трьох чоловіків, котрі викрали гаманець. На запитання адвоката особа, яка впізнавала ( ОСОБА_7 ) відповів, що він особисто гаманця не викрадав, це здійснив його знайомий, а інший знайомий забрав телефон у особи, яку він впізнав ( ОСОБА_6 )(к.п. а.с.46-50).

Свідок ОСОБА_8 14.08.2020р. впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 13.08.2020р. здійснила підріз на АС №2 знайомого Степана. При проведенні вказаної слідчої дії на запитання адвоката впізнавана особа ( ОСОБА_6 ) повідомив що особа, яка його впізнала, викрала 13.08.2020р. у нього мобільний телефон. Особа, яка впізнає ( ОСОБА_8 ) погодився що взяв мобільний телефон але не викрадав його (к.п. а.с.51-56).

ОСОБА_4 , як потерпілий у кримінальному провадженні №0002018 від 13.08.2020р., 14.09.2020р. впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 13.08.2020р. нанесла йому тілесні ушкодження ножем в ділянку шиї. При проведенні вказаної слідчої дії на запитання адвоката впізнавана особа ( ОСОБА_6 ) повідомив що особа, яка його впізнала ( ОСОБА_4 ) 13.08.2020р. відкрито викрав у нього гаманець біля бару «Чебуречна» на АС №2 на вул.Б.Хмельницького,225 в м.Львові (к.п. а.с.70-74),

Згідно копії протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_8 , останній описав та показав як і де відбувалися події 13.08.2020р. поблизу АС №2 на АДРЕСА_2 за участі його, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Зокрема зазначив, що бачив як ОСОБА_4 після отримання поранення шиї передав якийсь гаманець ОСОБА_7 , коли той давав футболку щоб притиснути рану. ОСОБА_7 згодом кинув цей гаманець ОСОБА_6 . Про те, що це гаманець ОСОБА_6 . ОСОБА_8 зрозумів пізніше. Хід слідчого експерименту зафіксовано на відеозаписі, оглянутому судом (к.п. а.с.57-59).

Надані ОСОБА_8 з ході слідчого експерименту показання пояснюють яким чином відкрито викрадений ОСОБА_4 у ОСОБА_6 гаманець опинився у іншої особи.

Судом в режимі відео конференції був допитаний свідок ОСОБА_8 , який сказав, що обставин подій не пригадує, оскільки минуло багато часу.

Вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 05.04.2021р., який набрав законної сили, ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі за те, що він 13.08.2020р. близько 18год.40хв., перебуваючи в кафе «Чебуречна» на території автовокзалу «Північний» (АС №2) на вул.Б.Хмельницького,225 в м.Львові, умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, діючи повторно, сидячи за столом на терасі навпроти потерпілого ОСОБА_6 , шляхом ривка відкрито викрав з рук потерпілого мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі 8» ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 3800грн. Після цього покинув місце злочину. Спричинив своїми діями потерпілому матеріальну шкоду на суму 3800грн.

Показання потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні відповідають його поясненням при проведенні з ним в якості підозрюваного слідчого експерименту 31.08.2020р. у к/п №0002018 від 13.08.2020р. Відеозапис слідчого експерименту долучено до протоколу слідчої дії, копії яких оглянуто судом (к.п. а.с.60-63).

Про обставини події потерпілий ОСОБА_11 також розказав при проведенні з ним у даному кримінальному провадженні слідчого експерименту 23.11.2020р., за результатами якого складено протокол з відеозаписом до нього (к.п. а.с.83-85).

Правдивість показань потерпілого ОСОБА_11 щодо обставин злочину підтверджується дослідженими судом та описаними письмовими доказами.

Оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами кримінального провадження, стверджуються іншими дослідженими по справі доказами.

При визначенні обсягу доказів, які підлягають дослідженню, задоволено клопотання прокурора про допит свідка ОСОБА_7 .

Відповідно до п.2 ч.2 ст.327 КПК України суд сприяє забезпеченню явки учасників кримінального провадження шляхом судового виклику.

Впродовж тривалого часу суд неодноразово викликав свідка ОСОБА_7 , з метою забезпечення явки свідка судом постановлено ухвали про його привід, проте привід не виконано. З огляду на це за клопотанням прокурора допит цього свідка виключено з обсягу доказів у справі.

В ході судового розгляду захист вказував, що 19.05.2021 року при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України захиснику були відкриті матеріали кримінального провадження, серед них постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0002090 від 03.09.2020р., в якій відсутній підпис заступника керівника Львівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , повідомлення про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0002090 від 03.09.2020р., у якому відсутній підпис заступника керівника Львівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , Доручення про проведення досудового розслідування від 03.09.2020р., в якому відсутній підпис начальника СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області полковника поліції ОСОБА_13 . Про ці обставини було письмово зазначено захисником у протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Копії цих документів без підписів було надано адвокатом та оглянуто судом (т.2 а.с.89,90,92,93). Відтак, захист вважає, що процесуальні прокурори не мали повноважень прокурора у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у даному провадженні, передбачених ст. 36 КПК України. А слідчий Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 не мав повноважень на проведення досудового розслідування цього кримінального провадження.

В заперечення тверджень захисту прокурором надано суду оригінал постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0002090 від 03.09.2020р., підписаної заступником керівника Львівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , постанову про зміну складу групи прокурорів від 08.12.2020р., підписану заступником керівника Львівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 .

Захистом подано клопотання про виключення наданих прокурором вищевказаних документів з числа доказів у справі. Суд відхиляє це клопотання виходячи з того, що зазначені постанови не є доказами в розумінні ст.84 КПК України.

Щодо повноважень слідчого Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 на проведення досудового розслідування цього кримінального провадження, суд враховує, що цей слідчий був наділений відповідними повноваженнями на здійснення досудового розслідування з часу внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, про що зазначено у витягу з ЄРДР.

Крім того, повноваження слідчого та прокурора у цьому кримінальному провадженні були предметом перевірки і слідчого судді, який в ході досудового розслідування розглядав клопотання про надання тимчасового доступу до речей та документів, надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , обрання йому запобіжного заходу, накладення арешту на майно (к.п. а.с.106-115).

Вирішуючи порушене стороною питання щодо повноважень процесуальних прокурорів та слідчого у даному кримінальному провадженні, суд керується висновком Об`єднаної палати ККС ВС, викладеним у постанові від 14 лютого 2022 у справі № 477/426/17, про те, що «Постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами.».

Сторона захисту в судових дебатах покликається на те, що докази, представлені стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_4 , є недопустимими, оскільки зібрані неналежним суб`єктом (органом досудового розслідування) та за процесуального керівництва неналежного прокурора.

Частиною 3 ст. 89 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими. Цьому праву кореспондує відповідний обов`язок іншої сторони довести допустимість такого доказу (ч. 2 ст. 92 КПК України). Критеріями допустимості доказів є належне процесуальне джерело, належний суб`єкт збирання доказів та належна процесуальна форма.

Якщо сторона захисту, ознайомившись із відкритими їй матеріалами досудового розслідування, виявила, що усі докази у справі зібрані неналежним слідчим, під процесуальним керівництвом неналежного суб`єкта, через відсутність підпису у дорученні про проведення досудового розслідування та постанові про призначення прокурора, під час судового розгляду повинна відразу заявити клопотання про визнання доказів недопустимими.

Від вчасного заявленого клопотання залежить обсяг і порядок дослідження доказів. Очевидна недопустимість доказу тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. А визнання недопустимими, це питання є оціночним, суб`єктивним і залишається на розсуд суду, воно вирішується після дослідження доказів у порядку визначеному ч.1ст. 89 КПК України.

У даній справі захист не заявляв клопотання про визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими з тих підстав, що вони зібрані неналежним суб`єктом (органом досудового розслідування) та за процесуального керівництва неналежного прокурора. Така позиція адвокатом викладена у письмово у виступі і озвучена в судових дебатах.

Вирішуючи дане питання, суд вважає, що наявні у матеріалах справи документи в своїй сукупності дають підставу для висновку про те, що у даному кримінальному провадженні досудове розслідування здійснювалося і докази збиралися належним суб`єктом (органом досудового розслідування) та за процесуального керівництва належного прокурора. Підстав для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних та для визнання доказів сторони обвинувачення, досліджених судом, недопустимими з огляду на приписи статей 86, 87 КПК України немає.

Такий висновок повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, що певні недоліки форми процесуального рішення про призначення слідчого у кримінальному провадженні не свідчать про його незаконність. Верховний Суд неодноразово зазначав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону під час отримання доказу автоматично спричиняє визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи (постанови від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18, від 01 листопада 2022 року у справі № 344/2995/15-к, від 07 грудня 2022 року у справі 385/619/16). Також Верховний Суд зазначав, якщо доказ визнається недопустимим з посиланням на ч.1 ст. 87 КПК України, суд має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми, і має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим. За наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду (постанови від 08 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к, від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19).

Також суд відхиляє твердження захисту про недопустимість здобутих в результаті тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження №0002018 від 13.08.2020р. доказів, як таких, що отримані після завершення строку дії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 17.09.2020р.

При цьому, суд враховує, що відповідно до протоколу тимчасового доступу, такий проведено слідчим у межах місячного строку дії ухвали 24.09.2020р. у присутності двох понятих. Того ж 24.09.2020р. слідчим складено опис вилучених на підставі ухвали слідчого судді речей та документів (к.п. а.с.18-20, 21-23,24).

Суд не приймає до уваги твердження захисту і про те, що ОСОБА_4 не було повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні. Встановлено, що повідомлення про підозру скеровувалося ОСОБА_4 поштою рекомендованим листом 08.12.2020р., що підтверджується оригіналом поштової квитанції (к.п. а.с.99-101,102).

Постановою слідчого від 09.12.2020р. досудове розслідування у кримінальному провадженні було зупинено, ОСОБА_4 оголошено в розшук.

ОСОБА_4 затриманий 06.05.2021р. в м.Ковель. Досудове розслідування поновлено 06.05.2021р.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 06.05.2021р. ОСОБА_14 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави. Строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався судом у встановленому порядку.

Постановою від 06.05.2021р. вилучений у ОСОБА_4 мобільний телефон «Нокія» чорного кольору визнано речовим доказом і поміщено в камеру зберігання речових доказів ВП №4.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні 13.08.2020р. інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, його винуватість повністю та об`єктивно доведена поза розумним сумнівом зібраними та дослідженими в їх взаємозв`язку доказами, які суд вважає достатніми та допустимим, такими, що містять у собі фактичні дані, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують винуватість ОСОБА_4 .

Крім того, судом досліджено документи, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвалюючи вирок у даному кримінальному провадженні, суд керується нормами ст.337 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ст.22 КПК України судом були створені всі умови для реалізації принципу змагальності сторін в судовому засіданні, які передбачають самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України; рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають кваліфікації в межах висунутого обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно з ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

При обранні виду та строку покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, його наслідки, особу обвинуваченого, раніше судимого, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено, а тому суд вважає, що покарання слід призначити ОСОБА_4 в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано злочини, у виді позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто з 06 травня 2021 року.

Питання речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 - з 06 травня 2021 року.

Обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави продовжити до вступу вироку в законну силу, але не довше ніж на 60 діб.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 07.05.2021р. арешт майна : мобільного телефону «Нокія» чорного кольору, вилученого при затриманні ОСОБА_4 .

Мобільний телефон «Нокія» чорного кольору повернути ОСОБА_4 .

Речові докази по справі : гаманець чорного кольору, три банківські картки, візитні картки, грошові кошти в сумі 250грн., передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , повернути йому ж.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим в цей же строк з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку вручити прокурору та засудженому.

Вирок складено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_15 -Шумська