Справа № 154/4339/22 Провадження №11-кп/802/513/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 травня 2023 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працює, раніше судимого:

- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 06.02.2015 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки;

- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 18.03.2015 за ч.3 ст.185, ст.395, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців;

- вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06.08.2018 за ч.2 ст.186, ст.395, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, звільнений 08.06.2022 за відбуттям покарання,

засуджено за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Стягнуті з ОСОБА_7 на користь держави 943 гривень 90 коп. процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 10 грудня 2022 року близько 17 год 40 хв він, достовірно знаючи, що на території України діє воєнний стан, котрий введений з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента "Про введення воєнного стану в Україні", а в подальшому Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, який затверджений Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ "Про затвердження Указу Президента "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26.03.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, який затверджено Законом України № 2112-IX від 21.04.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з. 25.04.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022, який затверджений Законом України №2500- IX від 15.08.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23.08.2022 строком на 90 діб, перебуваючи в магазині «Єва-1629» ТОВ «РУШ», що знаходиться за адресою: Волинська область м. Володимир вул. Луцька, 13, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою заволодіння чужим майном, переконавшись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з торгового залу чоловічу туалетну воду «Versace Bright Crystal» об`ємом 50 мл. вартістю 1745 гривень 00 коп., чоловічу туалетну воду «Givenchy Blue Label» об`ємом 100 мл. вартістю 2099 гривень 00 коп. та чоловічу туалетну воду «LCF Dominant» об`ємом 20 мл. вартістю 69 гривень 90 коп. і мав намір залишити приміщення магазину з викраденим, вчинивши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак з причин, що не залежали від його волі, не зміг довести кримінальне правопорушення до кінця, оскільки був виявлений працівниками магазину.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений оскаржує судове рішення з мотивів його незаконності. Вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Стверджує, що він повністю визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та виявляє бажання вступити до лав ЗСУ. З огляду на наведене, просить вирок місцевого суду змінити та призначити йому менш сувору міру покарання.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який підтримав подану апеляцію у повному обсязі і просив призначити йому менш суворе покарання, прокурора, яка заперечила доводи апеляційної скарги і просила вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Положення ч.1 ст.404 КПК України регламентують, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, а саме: закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Твердження обвинуваченого про можливість застосування до нього менш суворої міри покарання, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції враховано, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке належить до категорії тяжких злочинів.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлені.

Місцевим судом взято до уваги і особу ОСОБА_7 , який вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, але раніше неодноразово судимий, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, вчинив новий корисливий злочин в умовах воєнного стану, не працює.

Судом першої інстанції враховано і відсутність цивільного позову зі сторони потерпілої.

На переконання апеляційного суду, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин - щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, даних про особу винного, який вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, але раніше неодноразово судимий, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, вчинив новий корисливий злочин в умовах воєнного стану, не працює, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч.4 ст.185 КК України, яке слід відбувати реально.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

З урахуванням даних про особу винного, який раніше неодноразово судимий, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, вчинив новий корисливий злочин в умовах воєнного стану, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, не працює, підстав для застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням чи призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, апеляційний суд не вбачає.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 травня 2023 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді