КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 80 годин (покарання невідбуто),

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, із застосуванням ст. 72 КК України, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 7 років 10 днів позбавлення волі.

Згідно з вироком суду, близько 17 години, 23 травня 2022 року, реалізуючи свій умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 після вживання алкогольних напоїв разом із потерпілим ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав плазмовий телевізор чорного кольору марки «Sony» (KDL-32W503A), вартістю 5583 гривні 33 копійки. Після чого із викраденим майном із місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 спричинив майнову шкоду потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 5583 гривні 33 копійки.

Окрім того, 24 травня 2022 року, близько 10 години, маючи на меті умисел, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 прийшов за місцем проживанням потерпілого ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій умисел, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 в момент, коли потерпілий ОСОБА_8 відчинив йому двері, проник до приміщення квартири АДРЕСА_2 , та з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, відкрито, при потерпілому, схопив із шафи плазмовий телевізор чорно-сірого кольору марки «KIVI» (24HR55GU), вартістю 3243 гривні 33 копійки. Після чого, із викраденим майном із місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 спричинив майнову шкоду потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 3243 гривні 33 копійки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у скоєні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 4 ст. 186 КК України, та закрити кримінальне провадження в частині інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а в частині інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Захисник вважає, що вирок є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт стверджує, що при судовому розгляді суд був упередженим, мав очевидний обвинувальний нахил, а частина процесуальних дій була проведена поза межами законодавчого поля, у непередбачений законом спосіб, та існують всі підстави стверджувати, що частину зібраних доказів слід розцінювати як недопустимі.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що під час дослідження письмових доказів у судовому засіданні від 06 вересня 2022 року, було встановлено, що на момент відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000821 від 25 травня 2022 (постанова від 25 травня 2022 року) та постанова про зміну призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000821 від 25 травня 2022 (постанова від 17 червня 2022 року) були не підписані службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

На підтвердження даного факту, стороною захисту було надано суду оригінал відеозапису, який здійснювався під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, на якому було чітко видно зазначені вище документи (чи краще сказати їх проекти), на яких був відсутній підпис службової особи, яка прийняла відповідне процесуальне рішення. Окрім того, обвинувачений, під час свого допиту, підтвердив, що дійсно підписи службових осіб були відсутні у згаданих документах, коли вони йому відкривалися в порядку ст. 290 КПК України, а прокурор, яка підтримувала державне обвинувачення в суді, особисто підтвердила, що дійсно у відкритих слідчим у кримінальному провадженні матеріалах кримінального провадження стороні захисту, у згаданих документах підписи були відсутні.

Повідомлені прокурором факти не були зафіксовані у журналі судового засідання, а тому захисник вважає такі дії умисними, направленими на шкоду стороні захисту під час апеляційного провадження, адже утруднять повноцінне сприйняття ходу судового розгляду під час дослідження матеріалів кримінального провадження суддями апеляційної інстанції.

У судовому засіданні від 06 вересня 2022 року, головуючий суддя, повернувшись з нарадчої кімнати, серед іншого, повідомив стороні обвинувачення, що вона має забезпечити свідків на наступне судове засідання, зокрема, свідків, які мають підтвердити, що відповідні документи на час проведення досудового розслідування були підписані. Однак, такі свідки під час досудового розслідування не допитувалися, не були зазначені у реєстрі матеріалів досудового розслідування і стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не відкривалися. Клопотання сторонами кримінального провадження про допит зазначених свідків не заявлялися, більш того, прокурором вони взагалі жодного разу не згадувалися.

Зазначене вище підтверджується як журналом судового засідання від 06 вересня 2022 року так і аудіо-записом цього судового засідання.

Захисник вважає, що такими діями суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки КПК містить їх виключний перелік, які хоча і вступають у колізію із засадою чистої змагальності у судовому розгляді, проте все ж таки визначені законодавцем.

Таким чином, в цій частині суд, всупереч того, що являється арбітром при судовому розгляді, який створює необхідні умови для реалізації сторонами своїх прав і виконання обов`язків, фактично став суб`єктом доказування, збираючи докази у непередбачений законом спосіб за власною ініціативою, тобто став ще однією стороною судового процесу.

Показання допитаних, як свідків співробітників органу досудового розслідування та прокуратури, захисник вважає не переконливими і упередженими. Окрім іншого, для підтвердження своєї позиції, прокурором було надано суду начебто копії матеріалів судової справи № 1-кс756/772/22.

З цього приводу захисник зауважував, що надані суду документи є копіями, які не завірені в установленому законом порядку, а тому не набувають юридичної сили. Суд знову, за власною ініціативою, прийняв рішення про витребування з канцелярії суду і подальше дослідження оригіналу судової справи № 1-кс756/772/22, хоча від сторін кримінального провадження клопотань про витребування та дослідження згаданих матеріалів до суду не надходило.

Судом було досліджено оригінал судової справи № 1-кс756/772/22 та зроблено висновок, викладений у вироку, що доводи захисту не знайшли свого підтвердження, оскільки було встановлено, що процесуальні документи містять підписи уповноважених службових осіб.

Вищевикладене, не відповідає дійсності, оскільки, в матеріалах судової справи № 1-кс756/772/22 наявна лише постанова про створення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000813 від 24 травня 2022 року (постанова від 25 травня 2022 року), тобто постанова з іншого кримінального провадження. Інші постанови, про які захисник вів мову - відсутні.

За таких обставин, захисник стверджує, що є доведеним, що прокурори у кримінальному провадженні не мали повноважень прокурорів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, передбачених ст. 36 КПК України.

Окрім того, під час дослідження судом оригіналу судової справи №1-кс756/772/22, аналогічно було зроблено висновок, викладений у вироку, що доводи захисту не знайшли свого підтвердження, оскільки було встановлено, що процесуальні документи містять підписи уповноважених службових осіб.

Проте, зазначене у вироку не відповідає дійсності, оскільки, як зазначалось вище, захисник вів мову про постанову про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000813 від 24 травня 2022 року (постанова від 24 травня 2022 року), яка була не підписана службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення. В той же час, в матеріалах судової справи № 1-кс756/772/22 наявна лише постанова про зміну групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000813 від 24 травня 2022 року (постанова від 25 травня 2022 року), тобто це постанова за іншу дату, до якої в захисника зауважень не було.

Під час дослідження письмових доказів у судовому засіданні, було встановлено, що на момент відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 21 червня 2022 року була не підписана службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

В вироку суд зазначає, що доводи сторони захисту спростовуються показаннями свідків, а саме співробітниками органу досудового розслідування та прокуратури, однак, лише один з трьох свідків підтвердив даний факт, а саме слідчий у кримінальному провадженні, який проводив досудове розслідування. Крім того, є очевидним, що слідчий є упередженою особою, тому захисник вважає, що її показання не мали бути враховані судом.

Суд мав дати належну оцінку доводам захисника, в контексті того, що матеріали досудового розслідування були об`єднанні всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства.

Щодо епізоду від 23 травня 2022 року (ч. 4 ст. 185 КК України) захисник зазначає, що в наданих суду, стороною обвинувачення, письмових матеріалах, відсутнє жодне підтвердження права власності потерпілого на начебто викрадений телевізор «SONY», відсутні як звичайні документи, що підтверджують права власності на майно, так і відсутні процесуальні документи, направленні на встановлення права власності потерпілого.

Зазначаючи про необґрунтованість позиції захисту в цій частині, суд у вироку посилається на норми цивільного законодавства, а саме на п. 8 ч. 2 ст. 181 ЦК України.

Захисник категорично не погоджується із зазначеним, оскільки, якщо оперувати нормами кримінального-процесуального законодавства, то можливо опосередковано зазначити, що, наприклад, під час ініціювання арешту мана, слідчий, прокурор у своєму клопотанні обов`язково мають бути зазначені документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. Зазначене викладено у п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України.

Захисник зазначає, що стороною обвинувачення не надано суду будь-якого процесуального документа, який би підтвердив факт впізнання потерпілим його підзахисного.

Додатково захисник зазначає, що стороною обвинувачення також не надано будь-яких відомостей, які б підтверджували, що потерпілий впізнав особу його підзахисного, оскільки підзахисний категорично заперечує факт того, що він був присутній у квартирі потерпілого, а тому вважає, що сторона обвинувачення мала довести зворотне.

Враховуючи, що, під час свого допиту, обвинувачений зазначив, що 23 травня 2022 року він не відвідував квартиру потерпілого, а будь-які свідків, які б змогли це підтвердити - відсутні, то стороною обвинувачення мав бути доведений цей факт, в тому числі під час досудового розслідування.

Даний факт мав бути підтверджений шляхом слідчої (розшукової) дії, передбаченої ст. 228 КПК України, тобто шляхом пред`явлення особи для впізнання або показаннями свідків, які також мали впізнати особу обвинуваченого, однак, суд залишив дане зауваження без уваги.

Суд, посилаючись на протокол огляду місця події від 24 травня 2022 року, зазначає, що відповідно до даного протоколу, особа, яка представилась ОСОБА_9 , сказала, що вилучений в нього телевізор «Sony» був переданий йому ОСОБА_6 , з метою закладення до ломбарду.

Однак, у відеозапису, який є невід`ємною частиною протоколу, який власне відображав хід проведення слідчої (розшукової) дії, за результатами якої і фіксувалася інформація в описовій частині, не звучали слова про ломбард. Було сказано лише про передачу майна.

Фактично має місце фальсифікація відомостей, наданих особою, яка представилась ОСОБА_9 , з боку слідчого.

Під час судового розгляду, прокурором було забезпечено явку цієї особи, проте, як було з`ясовано перед початком допиту, у особи були відсутні будь-які документи, що посвідчують його особу. Особа пояснила, що деякий час назад втратила документи і до теперішнього моменту не відновила.

Свідок ОСОБА_10 , мати ОСОБА_9 , під час свого допиту повідомляла, що на момент затримання, документи її сина були втрачені, власне із-за цього вона і пішла з ним в ломбард.

Таким чином, можливо прийти до висновку, що особа, на яку посилається суд у вироку, належним чином не встановлена не тільки на стадії допиту у суді, а й на стадії досудового розслідування.

Апелянт вважає, що слова цієї невстановленої особи, не заслуговують на довіру і мають ставитися під сумнів.

Відповідно до показів ОСОБА_10 , остання жодного разу не викликалася слідчим до приміщення Оболонського УП ГУНП у м. Києві для проведення тих чи інших процесуальних дій.

В той же час, прокурором надано суду протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 травня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_10 приймала участь у даній слідчій (розшуковій) дії, у приміщенні Оболонського УП ГУНП у м. Києві.

Однак, оскільки мають місце явні суперечності між показами свідка і фактичними даними, викладеними у письмових доказах, сторона захисту вважала за потрібне перевірити їх шляхом отримання інформації, якою володіє Оболонського УП ГУНП у м. Києві, а саме отримати підтвердження відвідування свідком ОСОБА_10 , особи, яка представилась ОСОБА_9 , та понятими приміщення Оболонського УП ГУНП у м. Києві у відповідний час та дату.

Щодо епізоду від 24 травня 2022 року (ч. 4 ст. 186 КК України) захисник зазначає, що відсутні, в наданих суду стороною обвинувачення письмових матеріалах належне підтвердження права власності потерпілого на начебто викрадений телевізор «КІVІ».

Дійсно, прокурором надано суду рахунок на оплату по замовленню №25641 від 27 жовтня 2021 року та належним чином не завірену копію, вірогідно, коробки телевізора.

Проте, всупереч вимогам ст. 93 КПК України, відсутні жодні відомості, які б свідчили про те, що даний рахунок був наданий органу досудового розслідування саме потерпілим. Джерело походження даних документів залишається невідомим. Що стосується копії коробки, то вона не завірена належним чином, відповідно неможливо стверджувати, що вона відповідає оригіналу. Як і з документами, невідоме джерело походження коробки.

Також, відсутні будь-які процесуальні документи, направленні на встановлення права власності потерпілого на майно.

Обвинувачення у даному епізоді фактично будується на показаннях потерпілого і свідків, особа одного з яких не встановлена належним чином і в суді не допитано. Відсутні будь-які процесуальні документи, які б підтверджували, що потерпілий впізнав особу його підзахисного.

Враховуючи, що, під час свого допиту, обвинувачений зазначив, що 24 травня 2022 року не відвідував квартиру потерпілого, а будь-які свідки, які б змогли це підтвердити, на думку сторони захисту, - відсутні, то захисник вважає, що стороною обвинувачення мав бути доведений цей факт.

Захисник зазначає, що в ході судового розгляду було допитано свідка ОСОБА_11 , остання зазначила, що бачила з вікна четвертого поверху, як обвинувачений ніс телевізор. Свідок повідомила, що впізнала дану особу, оскільки підзахисний є її родичем. Відповідаючи на питання захисника, свідок повідомила, що коли вона бачила особу, яка виходила з під`їзду з телевізором в руках, вона обличчя особи не бачила, оскільки остання була повернута до неї спиною, так як йшла від неї.

На логічне питання, як же вона тоді впізнала особу, свідок сказала, що впізнала особу, бо знає його, проте свідок на запитання захисника за якими рисами впізнала особу, відповіла, що не пам`ятає.

Відтак, захисник вважає, що в даному випадку свідок не могла належним чином впізнати особу обвинуваченого, враховуючи наведені обставини.

Більш того, сторона обвинувачення не надала жодних документів та не допитала жодних свідків, на підтвердження родинних стосунків між зазначеними особами. Обвинувачений не підтвердив родинні зв`язки з свідком, а під час досудового розслідування з даним свідком не проводилась слідча дія, передбачена ст. 228 КПК України, яка, на думку сторони захисту, обов`язково мала бути проведена для з`ясування правдивості показань свідка під час досудового розслідування.

Захисник зазначає, що суд мав визнати недопустимими доказами: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 24 травня 2022 року; протокол огляд місця події від 24 травня 2022 року, протокол огляду місця події від 24 травня 2022 року (під час якого вилучався телевізор «КІVІ»); протокол огляду предмету від 25 травня 2022 року, як такий, що є похідним від протоколу огляду місця події від 24 травня 2022 року (під час якого вилучався телевізор «КІУІ»), відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева»; висновок експерта № СЕ-19/111-22/18569-ТВ від 08 червня 2022 року, як такий, що є похідним від протоколу огляду місця події від 24 травня 2022 року (під час якого вилучався телевізор «КІVІ»), відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева».

Захисник вважає, що в обох епізодах інкримінованих кримінальних правопорушень, стороні обвинувачення не вдалося належним чином довести вину його підзахисного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Висновок суду, про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наведеними у вироку доказами: показаннями потерпілого ОСОБА_8 , показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , даними протоколів огляду місця події від 24.05.2022 (т. 1, а.с. 86-88, 92-94), висновками експерта №СЕ № СЕ-19/111-22/18567 - ТВ від 09 червня 2022 року (т. 1, а.с. 154) та експерта №СЕ-19/111-22/18569 - ТВ від 08 червня 2022 року (т. 1, а.с. 128).

Дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, як повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, та за ч. 4 ст. 186 КК України, як повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану, судом кваліфіковані правильно.

Посилання захисника на те, що зібраними у справі доказами не підтверджується винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185 КК України є безпідставними, оскільки спростовуються, викладеними у вироку доказами в сукупності.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_8 убачається, що 23 травня 2022 року близько 17 години, ОСОБА_6 , після спільного вживання алкогольних напоїв, перебуваючи у квартирі потерпілого, що за адресою АДРЕСА_3 , таємно викрав плазмовий телевізор «SONY» у той час, коли ОСОБА_8 вийшов із кімнати.

Наступного дня, 24 травня 2022 року, близько 10 години, ОСОБА_6 знову прийшов за місцем проживання потерпілого ОСОБА_8 , що за адресою АДРЕСА_3 , та відкрито, при потерпілому, схопив із шафи плазмовий телевізор марки «KIVI», після чого втік. Також ОСОБА_8 повідомив, що відкрив двері обвинуваченому, бо припустив, що ОСОБА_6 мав на меті повернути вкрадений напередодні телевізор «Sony».

Також в судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив, що після того, як 24 травня 2022 року ОСОБА_6 відкрито викрав телевізор та вибіг з квартири, потерпілий звернувся до родички обвинуваченого ОСОБА_12 , проте, ні вона ні її чоловік наздогнати обвинуваченого не змогли.

З показань свідка ОСОБА_11 убачається, що зранку 24 травня 2022 року до неї прийшов ОСОБА_8 та повідомив, що ОСОБА_6 вкрав у нього телевізор. Коли свідок подивилась з вікна сходового майданчика 4 поверху, то побачила, що ОСОБА_6 ніс маленький, чорний телевізор. Також свідок повідомила, що бачила ОСОБА_6 збоку та впізнала його, оскільки він є її родичем.

При цьому доводи захисника про те, що свідок ОСОБА_11 не могла належним чином впізнати особу обвинуваченого, оскільки не бачила його обличчя, є безпідставними тому, що свідок, не вказавши на конкретні ознаки, за якими ознаками вона впізнала ОСОБА_6 , разом з тим, пояснила, що впізнала обвинуваченого, бо він є її родичем - племінником її дядька.

З показань свідка ОСОБА_10 убачається, що зранку 24 травня 2022 року до неї прийшов син ОСОБА_9 із проханням допомогти ОСОБА_6 закласти телевізор у ломбард. Син не повідомляв, де ОСОБА_6 взяв телевізор.

Окрім того, свідок ОСОБА_10 під час свого допиту повідомляла, що на момент затримання, документи її сина ОСОБА_9 , були втрачені, власне із-за цього вона і пішла з ним в ломбард.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 24 травня 2022 року в приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 у присутності двох понятих було вилучено у особи, яка назвалася ОСОБА_9 , телевізор марки «SONY». При цьому особа, яка назвалася ОСОБА_9 , пояснила, що зазначений телевізор йому передав ОСОБА_6 з метою закласти до ломбарду (т.1, а.с. 86-88).

Окрім того, згідно з протоколом огляду місця події від 24 травня 2022 року у особи, яка назвалася ОСОБА_9 , за адресою м. Київ, просп. Оболонський було вилучено також телевізор «KIVI» (т. 1, а.с. 92-94).

Наведеними доказами в сукупності підтверджується причетність ОСОБА_6 , як до таємного, так і до відкритого викрадення телевізорів з квартири ОСОБА_8 23 та 24 травня 2022 року.

При цьому версія обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не викрадав у потерпілого телевізори та не приходив до нього додому, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, показання обвинуваченого про те, що 23 та 24 травня 2022 року він не відвідував квартиру потерпілого спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 .

З показань потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 убачається, що вони знають обвинуваченого ОСОБА_6 , відтак не було підстав для проведення впізнання вказаними особами обвинуваченого, як це стверджує апелянт.

Доводи захисника про те, що особа, на яку посилається суд у вироку, - ОСОБА_9 належним чином не встановлена не тільки на стадії допиту у суді, а й на стадії досудового розслідування є безпідставними, оскільки суд у вироку на показання ОСОБА_9 не посилався, зазначивши, що свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні не допитувався у зв`язку з відсутністю у нього документів, що посвідчують його особу.

Доводи захисника про те, що на відеозапису, який є невід`ємною частиною протоколу протокол огляду місця події від 24 травня 2022 року, особа, яка представилась ОСОБА_9 , сказала лише про передачу майна та не вказала, що вилучений в нього телевізор «Sony» був переданий йому ОСОБА_6 з метою закладення до ломбарду є безпідставними, оскільки викладені у протоколі обставини були засвідчені підписами понятих та особою, яка представилась ОСОБА_9 , без будь-яких зауважень чи заперечень.

Доводи захисника про те, що в наданих суду, стороною обвинувачення, письмових матеріалах, відсутнє підтвердження права власності потерпілого на начебто викрадені телевізори «SONY» та «КІVІ», є необґрунтованими, оскільки матеріали провадження містять докази належності телевізорів на праві власності ОСОБА_8 .

Так, у своїх заявах про вчинення кримінальних правопорушень потерпілий ОСОБА_8 вказував, що 23 та 24 травня 2022 року у нього були викрадені телевізори «SONY» та «КІVІ» (т. 1 а.п. 74, 141).

Будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, в судовому засіданні потерпілий вказував на те, що вказані телевізори належали йому.

Свідок ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_6 ніс маленький чорний телевізор, який вона раніше бачила у потерпілого. Також свідок повідомила, що бачила у квартирі потерпілого й інший телевізор.

Окрім того, в матеріалах провадження є рахунок на оплату по замовленню №25641 від 27 жовтня 2021 року на придбання телевізора «КІVІ» 24HR55 GU СH «КІVІ»0269 (т.1, а.с. 76) і вказаний у цьому рахунку номер телевізора повністю співпадає з номером телевізора «KIVI», вилученого у ОСОБА_9 за адресою м. Київ, просп. Оболонський (т. 1, а.с. 92-94).

Отже, показаннями потерпілого та свідка, які є джерелом доказів, та наданим потерпілим документом встановлено право власності потерпілого на викрадене майно.

При цьому посилання вироку суду на вимоги ч. 2 ст. 181 ЦК України щодо реєстрації права на рухомі речі, стосується висновку суду про те, що право власності на телевізор може бути підтверджене не лише певними документами, а й іншими доказами.

Також, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту щодо істотного порушення кримінального процесуального закону через відсутність при відкритті стороні захисту доказів підписаних постанов прокурора про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000821 від 25 травня 2022 та про зміну групи прокурорів у цьому ж кримінальному провадженні від 17 червня 2022 року та постанови про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 21 червня 2022 року.

Вказані доводи захисту були предметом перевірки в суді першої інстанції, суд з`ясовував обставини щодо існування згаданих постанов та наявність відповідних повноважень у прокурорів та слідчих у даному кримінальному провадженні, а у вироку виклав відповідний висновок з цього приводу.

Так, в судовому засіданні прокурор, яка підтримувала обвинувачення в суді першої інстанції, визнала, що при відкритті матеріалів кримінального провадження слідчий надав стороні захисту постанови, які не були підписані прокурором. При цьому прокурор пояснила, що вона надала слідчому підписані постанови, однак чому слідчий підшив не підписані постанови вона не може сказати.

Для перевірки таких пояснень прокурора судом були допитані у якості свідків слідча ОСОБА_13 , заступник начальника слідчого відділу ОСОБА_14 та перший заступник керівника прокуратури ОСОБА_15 , які підтвердили, що на момент відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, вказані постанови були підписані службовими особами, які приймали відповідні процесуальні рішення.

Окрім того, у судовому засіданні були досліджені матеріали справи 1-кс/756/772/22 (матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою стосовно ОСОБА_6 ), де містяться оригінали та копії деяких із вказаних постанов. Було встановлено, що процесуальні документи містять підписи уповноважених службових осіб.

Встановивши, що постанови про призначення групи слідчих від 24.05.2022, про призначення групи прокурорів від 25.05.2022, про зміну призначення групи прокурорів від 17.06.2022 та про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 21.06.2022 були підписані прокурором, суд першої інстанції не взяв до уваги твердження захисника про недопустимість доказів, внаслідок того, що досудове розслідування на нагляд прокурора проводились не уповноваженими на те особами.

Вказаний висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є обґрунтованим, оскільки, як наголосив у своїй постанові Верховний Суд від 01 листопада 2022 року у справі № 344/2995/15-к, не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

При цьому доводи захисника про те, що суд вийшов за межі своїх повноважень, запропонувавши прокурору забезпечити явку свідків, які б могли пояснити обставини щодо підписання прокурором процесуальних документів, оскільки такі свідки під час досудового розслідування не допитувалися, не були зазначені у реєстрі матеріалів досудового розслідування і стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не відкривалися не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки обставини, які з`ясовувалися судом щодо підписання постанов прокурором, виникли безпосередньо в судовому засіданні, відповідно, під час досудового розслідування не могли допитувалися свідки чи досліджуватися документи, на які посилався захисник.

Окрім того, постанови про призначення групи слідчих, прокурорів та об`єднання матеріалів досудового розслідування є процесуальними документами, які визначають повноваження слідчих і прокурорів, та не є джерелами доказів, в розумінні вимог ст. 84 КПК України, а тому до таких документів не може бути застосовані вимоги ч. 12 ст. 290 КПК України.

Отже, колегія судді не вбачає підстав для скасування вироку Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження, як про це прохає апелянт.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1]Справа № 756/4582/22

Провадження № 11-кп/824/1949/2023 КК: ч. 4 ст. 186

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_16

Доповідач ОСОБА_1