ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря

судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законних представників

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000321 від 29.10.2021 року за апеляційною скаргою прокурора Сторожинецького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України і призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 4000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 68000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказаний вирок прокурор Сторожинецького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

_____________________________________________________________________

ЄУНСС: 723/5054/21 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_11

Провадження №11-кп/822/159/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Не заперечуючи правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та доведеності його вини у вчиненому, прокурор вважає, що вирок районного суду в частині призначеного покарання є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення надто м`якого покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Прокурор вважає безпідставним застосування районним судом вимог ст. 69 КК України, оскільки встановлені обставини, які пом`якшують покарання, не знижують ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 злочину.

Просить врахувати те, що ОСОБА_6 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив ПДР України та наражав на небезпеку оточуючих осіб.

Стверджує, що призначене районним судом покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України є явно м`яким, суперечить принципу справедливості, не сприятиме виправленню ОСОБА_6 та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 жовтня 2021 року біля 17:00 год. в с. Давидівка, Чернівецького району, Чернівецької області, ОСОБА_6 , керуючи мотоциклом марки «Viper 125» без номерного знаку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта №1713 від 15.11.2021, відповідно до якого при проведенні судово-токсикологічної експертизи крові ОСОБА_6 , виявлено етиловий спирт в кількості 1,62%, рухаючись по вул. Центральній, не врахував дорожню обстановку, проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях, не впевнившись, що дії по керуванню вказаним мотоциклом будуть безпечними для інших учасників руху, проявив цим злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розрахував на їх відвернення, діючи в порушення та невиконання, Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, допустив наїзд на пішоходів, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 , отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому склепіння черепа з переходом на основу; забій головного мозку легкого ступеню; підшкірну гематому лобної ділянки, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 146-Е-мд від 19.11.2021 виникли в результаті одного травмо-патологічного процесу і за ознакою «небезпека для життя» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Пішохід ОСОБА_12 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівої великогомілкової кістки в середній третині зі зміщенням відламків; забійно-рвані рани: грудної клітки у верхній третині зліва; в середній третині лівої гомілки по передній поверхні; осадження обличчя, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 154-Е-мд від 26.11.2021 виникли в результаті одного травмо-патологічного процесу і за ознакою «небезпека для життя» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 , скоїв в результаті порушення п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 10.1 встановлених «Правилами дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:

- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Обвинувачений, захисник та законні представники потерпілих заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін вирок суду першої інстанції.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції та мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження стосовно поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників судового провадження у судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Апеляційним судом встановлено, що 29 жовтня 2021 року біля 17:00 год. в с. Давидівка, Чернівецького району, Чернівецької області, ОСОБА_6 , керуючи мотоциклом марки «Viper 125» без номерного знаку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта №1713 від 15.11.2021, відповідно до якого при проведенні судово-токсикологічної експертизи крові ОСОБА_6 , виявлено етиловий спирт в кількості 1,62%, рухаючись по вул. Центральній, не врахував дорожню обстановку, проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях, не впевнившись, що дії по керуванню вказаним мотоциклом будуть безпечними для інших учасників руху, проявив цим злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розрахував на їх відвернення, діючи в порушення та невиконання, Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, допустив наїзд на пішоходів, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 , отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому склепіння черепа з переходом на основу; забій головного мозку легкого ступеню; підшкірну гематому лобної ділянки, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 146-Е-мд від 19.11.2021 виникли в результаті одного травмо-патологічного процесу і за ознакою «небезпека для життя» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Пішохід ОСОБА_12 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівої великогомілкової кістки в середній третині зі зміщенням відламків; забійно-рвані рани: грудної клітки у верхній третині зліва; в середній третині лівої гомілки по передній поверхні; осадження обличчя, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 154-Е-мд від 26.11.2021 виникли в результаті одного травмо-патологічного процесу і за ознакою «небезпека для життя» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 , скоїв в результаті порушення п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 10.1 встановлених «Правилами дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:

- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження розглядалось судом першої інстанції у порядку ч.3 ст.349 КПК України, апелянтом фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій ОСОБА_6 та доведеність його вини за ч.2 ст.286-1 КК України не оспорюється, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не перевіряються.

Стосовно призначеного ОСОБА_6 покарання та застосування положень ст.69 КК України колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції цих положень закону України про кримінальну відповідальність не дотримався.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, районний суд не навів переконливих мотивів прийнятого рішення, не аргументував, яким чином перелічені ним обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, істотно знизили тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину.

Суд першої інстанції не врахував характер порушень вимог ПДР, адже обвинувачений, керуючи джерелом підвищеної небезпеки у стані алкогольного сп`яніння, наражав у такий спосіб на небезпеку невизначене коло осіб (інших учасників дорожнього руху), та вчинив, хоча і необережний, але тяжкий злочин із небезпечними для життя наслідками, а саме заподіянням двом малолітнім особам 2012 та 2018 років народження, із ознакою «небезпека для життя».

Наведене значно підвищує як суспільну небезпечність особи обвинуваченого, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину, проте це взагалі не було враховано судом в оскаржуваному вироку.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2023 року задоволено касаційну скаргу прокурора у цьому кримінальному провадженні.

Скасовано ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 08 листопада 2022 року, якою залишено без змін вирок Сторожинецького районного суду м.Чернівці від 14 вересня 2022 року, та призначено новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.

При цьому, судом касаційної інстанції надано вказівку, що у разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_6 визнано винуватим і засудженим, призначене йому покарання із застосуванням ст.69 КК України слід вважати неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та м`яким.

Згідно ч.2 ст.439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Що стосується думки законних представників потерпілих, які просили суворо не карати обвинуваченого, то колегія суддів зауважує, що ця позиція не є процесуальною вимогою та вирішальним фактором при застосуванні судом положень ст.ст.50, 65 та 69 КК України, однак підлягає врахуванню з іншими обставинами в їх сукупності.

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про працевлаштування обвинуваченого та наявність у нього офіційних джерел заробітку, а тому мотиви місцевого суду про наявність у обвинуваченого утриманців є непереконливими, як і рішення щодо призначення йому покарання у виді штрафу.

На переконання колегії суддів, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування потерпілим заподіяної шкоди в їх сукупності, з урахуванням особи обвинуваченого, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.ст. 69 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому є явно несправедливим внаслідок м`якості.

За таких обставин вирок районного суду частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, у відповідності до вимог ст.65 КК України, колегія суддів враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

З відомостей про особу обвинуваченого вбачається, що він позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, не перебуває на обліках у лікарів психіатра та нарколога, одружений має малолітню дитину.

Обставинами, що пом`якшують покарання, колегія суддів визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілим.

Обставин, що б обтяжували покарання обвинуваченого, колегія суддів не встановила.

Також, колегія суддів враховує характер та обставини вчиненого кримінального правопорушення, так як ОСОБА_6 , самовпевнено та безвідповідально керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив декілька пунктів Правил дорожнього руху України, чим наражав оточуючих на небезпеку, ніс потенційну небезпеку для необмеженого кола учасників дорожнього руху, легковажно розраховував на відвернення можливих суспільно-небезпечних наслідків від своїх неправомірних дій, а також наслідки від вчиненого кримінального правопорушення, які полягають у заподіянні малолітнім потерпілим тяжких тілесних ушкоджень.

Окрім цього, колегія суддів враховує думку законних представників малолітніх потерпілих, що просили суворо не карати ОСОБА_6 , оскільки він є хрещеним батьком потерпілих дітей, однак наголошує, що злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України належить до категорії двооб`єктних злочинів, основним безпосереднім об`єктом якого є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, додатковим об`єктом - життя і здоров`я особи, а тому думка представників потерпілих, підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, однак не має над ними пріоритету.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у мінімальній межі санкції статті інкримінованого йому злочину, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Вчинення дорожньої транспортної пригоди водієм, який перебуває у стані алкогольного сп`яніння, унеможливлює застосування вимог ст. 75 КК України.

Згідно п.4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яким на підставі п.2 ч.1 ст.413 КПК України визнається застосування судом закону, який не підлягає застосуванню; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.420 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Оскільки рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.69 КК України є необґрунтованим та не відповідає вимогам вказаної статті, то вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404,405,407,409,413,418,420,615 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Сторожинецького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2022 року відносно ОСОБА_6 - скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 286-1 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з 04 травня 2023 року.

Взяти під варту ОСОБА_6 в залі суду негайно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_6 - у той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

04.05.2023 року

(дата засвідчення копії)