Справа № 526/1257/23
Провадження № 1-кп/526/332/2023

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Гадяч кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000021 від 24.01.2023 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сумської області, м.Середина-Буда, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" на всій території України оголошений воєнний стан у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією рф проти України, який продовжено відповідно до Указу Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" та який діє до цього часу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 проживає разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 .

22 січня 2023 року ОСОБА_4 перебував вдома за місцем мешкання матері ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 , перебуваючи в одній кімнаті вищезазначеної квартири разом з ОСОБА_4 залишили належний їй мобільний телефон марки iPhone 4 чорного кольору серійний номер НОМЕР_1 на столі та покинула приміщення. Розуміючи, що власника указаного майна поблизу немає і за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний намір, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне, з корисливих мотивів викрадення чужого майна, з метою незаконного збагачення, таємно від оточуючих, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв зі столу мобільний телефон фірми iPhone 4 чорного кольору серійний номер НОМЕР_1 , вартістю 700 грн. та, тримаючи його в руках, покинув будинок.

Після чого, ОСОБА_4 разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 700 грн.

Суд визнає винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і кваліфікує його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи та пояснив, що дійсно вчинив крадіжку телефону, який того ж дня здав до магазину за 100 грн.

ОСОБА_5 в судовому засіданні показала суду, що побачила як син ішов по вулиці з її телефоном та здав його в магазин, після чого вона звернулася до поліції. На даний час телефон їй повернуто.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, так як фактичні обставини справи ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню стосовно тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються і при відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого та потерпілої.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу алкогольної залежності, проте запевнив суд про своє подальше працевлаштування та намір ставати на шлях виправлення, тому вважає, що йому слід призначити покарання по нижній межі санкції статті, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та для попередження нових кримінальних правопорушень та встановити іспитовий строк з метою випробування, так як його виправлення можливе в умовах без ізоляції від суспільства.

Суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, оскільки визнання вини не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Під щирим каяттям слід розуміти певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. Проте щирого жалю та осуду своєї поведінки ОСОБА_4 в судовому засіданні не висловлював, а в грубій формі намагався вплинути на потерпілу.

Також не встановлено факту добровільного відшкодування шкоди потерпілій, оскільки телефон був вилучений працівниками поліції та ними ж повернутий потерпілій. В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 показала суду, що до ОСОБА_4 раніше застосовувалося покарання у вигляді громадських робіт, яке він не відпрацьовував. За наведених обставин суд не вбачає правових підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України .

Суд також вважає, що з ОСОБА_4 слід стягти на користь держави витрати за проведену по справі експертизу.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази: мобільний телефон фірми iPhone 4 чорного кольору серійний номер НОМЕР_1 , залишити ОСОБА_5 .

Стягти з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 566 гривень 34 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча: ОСОБА_1