Справа № 464/1376/23
пр.№ 1-кп/464/290/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2023 м. Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000080 від 02.02.2023, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Постдам, Німеччина, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, не одруженого, раніше судимого, востаннє 29.12.2016 Сихівським райониим судом м. Львова за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 4 роки, покарання відбув, судимість непогашена, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 незаконно привласнив офіційний документ з корисливих мотивів та вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальні правопорушення передбачені ч.1 ст. 357 та ч.4 ст. 185 КК України.

Кримінальні правопорушення вчинені за наступних обставин.

У зв`язку із воєнною агресією військ Російської Федерації на території України указом Президента України №264/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, указами Президента України воєнний стан продовжувався неодноразово, востаннє Указом Президента України №2738/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 року воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 на строк 90 діб до 19 лютого 2023 року. Та Указом Президента України №58/2023 віл 06 лютого 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Так, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, 30.01.2023 близько 12:00 год., перебуваючи на вул. Драгана, 7 у м. Львові, керуючись корисливим мотивом, незаконно та з метою особистого збагачення привласнив знайдену банківську картку потерпілої ОСОБА_7 банку АТ КБ «Приватбанк» з номером рахунку НОМЕР_1 .

В подальшому, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що картка АТ КБ «Приватбанк» з номером рахунку НОМЕР_1 та наявні на ній грошові кошти є чужою власністю, діючи умисно, маючи умисел, спрямований на привласнення офіційного документа, маючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи на меті подальше заволодіння коштами, привласнив собі картку, яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пп. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є офіційним документом.

Крім цього, ОСОБА_3 , незважаючи на введення та дію на території України правового режиму воєнного стану, 30.01.2023 у період часу з 12:10 год. по 12:53 год., діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою протиправного збагачення, маючи вільний доступ до банківської картки банку АТ КБ «Приватбанк» з номером рахунку НОМЕР_1 , яку попередньо знайшов та незаконно привласнив, яка належить потерпілій ОСОБА_8 , знаючи, що на вказаній картці встановлений безконтактний розрахунок, переслідуючи єдиний умисел на викрадення грошових коштів, з вказаної банківської картки банку АТ КБ «Приватбанк» з номером рахунку НОМЕР_1 , таємно викрав із вказаного карткового рахунку кошти в загальній суму 6201,50 грн., шляхом здійснення оплати за товар і речі, за наступних обставин.

Так, 30.01.2023, приблизно 12:10 год., ОСОБА_3 , повторно, перебуваючи у приміщенні магазину «Міні-Маркет», що знаходиться за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 109, оплатив за тютюнові вироби грошові кошти у сумі 68 грн.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, на таємне викрадення грошових коштів з карткового рахунку, який йому не належить, 30.01.2023 приблизно о 12:13 год., ОСОБА_3 , повторно, перебуваючи у приміщенні магазину «7-23», що знаходиться за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 109, оплатив за тютюнові вироби грошові кошти у сумі 859,90 грн.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, на таємне викрадення грошових коштів з карткового рахунку, який йому не належить, 30.01.2023 приблизно о 12:16 год., ОСОБА_3 , повторно, перебуваючи у приміщенні магазину «Чарка до Свята», що знаходиться за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 115, оплатив за тютюнові вироби грошові кошти у сумі 1358 грн.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, на таємне викрадення грошових коштів з карткового рахунку, грошових коштів з карткового рахунку, який йому не належить, 30.01.2023 приблизно о 12:25 год., ОСОБА_3 , повторно, перебуваючи у приміщенні магазину «7-23», що знаходиться за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 109, оплатив за тютюнові вироби грошові кошти у сумі 749,80 грн.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, на таємне викрадення грошових коштів з карткового рахунку, який йому не належить, 30.01.2023 приблизно о 12:37 год., ОСОБА_3 , повторно, перебуваючи у приміщенні магазину «Чарка до Свята», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Вернадського, 42, оплатив за тютюнові вироби грошові кошти у сумі 779 грн., та будучи у тому ж самому магазині близько 12:38 год., оплатив за тютюнові вироби грошові кошти у сумі 818 грн.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, на таємне викрадення грошових коштів з карткового рахунку, який йому не належить, 30.01.2023 приблизно о 12:50 год., ОСОБА_3 , повторно, перебуваючи у приміщенні магазину «Чарка до Свята», що знаходиться за адресо: м. Львів, вул. Драгана, 15Г, оплатив за тютюнові вироби грошові кошти у сумі 819 грн.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, на таємне викрадення грошових коштів з карткового рахунку, який йому не належить, 30.01.2023 приблизно о 12:53 год., ОСОБА_3 , повторно, перебуваючи у приміщенні магазину «7-23», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Драгана, 15, оплатив за тютюнові вироби грошові кошти у сумі 749,80 грн.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав, та підтвердив, що вчинив злочини за обставин викладених в обвинувальному акті. Повідомив, що 30 січня 2023 року, проходячи повз школи №13, що по вул. Драгана, 7 або 9 серед сміття він виявив банківську карту. Чи було на ній зазначені дані особи власника не пригадує, однак, зауважив, що така мала відповідний електронний чіп, що дозволяє розраховувати в магазині без додаткових даних. Ствердив, що на момент виявлення картки, крім нього більше нікого не було, хто б міг таку банківську карту загубити. Привласнивши її, він вирішив піти в магазин, щоб попробувати щось придбати, та одночасно перевірити, чи є на ній кошти. Прийшовши в магазин, він придбав цигарки та розрахувався відповідно банківською картою. Так як, на картці був встановлений ліміт використання коштів без відповідного паролю, тому, він цього ж дня здійснював покупки в різних магазинах. Придбавав виключно тютюнові вироби. В подальшому, до нього прийшли працівники поліції додому, котрим він повідомив усі відомі йому обставини крадіжки. Органу досудового розслідування він сприяв, повідомляючи усі подробиці скоєного під час усіх процесуальних дій. З потерпілою спілкувався відразу, відшкодував їй усі збитки та вибачився. Йому дуже соромно за такі дії. Наразі він працює, хоча доказів з даного приводу не має, проживає з матір`ю, та старається довести, що може жити в громадянському суспільстві не вчиняючи протиправних дій. У вчиненому щиро розкаюється, розуміє, що вчинив неправильно, просить суворо не карати. Із матеріалами кримінального провадження ознайомлений, жодні докази не оспорює, правильно розуміє обставини за яких його обвинувачено, з якими повністю погоджується та просив суд проводити скорочене судове слідство у справі.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд кримінального провадження без її участі, щодо міри покарання покладається на розсуд суду. Окрім цього, на досудовому розслідування надала розписку про те, що їй відшкодовано матеріальну шкоду в повному розмірі, будь-яких претензій матеріального характеру до ОСОБА_3 не має (а. с. 18).

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту про проведення скороченого судового слідства підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_3 узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення інкримінованих злочинів, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавленим права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, а прийняте рішення про скорочений судовий розгляд свідчитиме про те, що обставини, які сторонами не оспорюються, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

При цьому, за основу суд бере до уваги покази обвинуваченого, вважає такі належними, допустимими та достовірними, послідовними, котрі у взаємозв`язку доводять фактичні обставини вчинення ним незаконного привласнення офіційного документа з корисливих мотивів та вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), повторно, вчиненого в умовах воєнного стану.

Кваліфікуючи діяння ОСОБА_3 , суд враховує наступне.

За диспозицією ч.1 ст. 357 КК України передбачено, що кримінально карними є діяння з привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Згідно примітки до ст. 358 КК України під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Аналізуючи положення ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч.4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», та зважаючи на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 20 червня 2011 року, та беручи до уваги позицію ВС зазначену у постанові від 21 березня 2019 року у справі № 127/4109/16-к, що документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків, суд бере до уваги, що за своїм юридичним значенням та функціональним призначенням платіжні картки, як платіжні інструменти - засоби доступу до банківських рахунків, відповідають визначенню поняття «офіційний документ» і є різновидом офіційних документів.

Відповідно до ст. 337 ЦК України особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана негайно повідомити про це особу, яка її загубила, або власника речі і повернути знайдену річ цій особі , а якщо місце її перебування невідомі, зобов`язана заявити про знахідку Національній поліції або органові місцевого самоврядування.

Згідно позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 464/3742/15-кв привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Згідно з диспозицією ч. 4 ст. 185 КК України суб`єкт злочину підлягає кримінальній відповідальності серед іншого за крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Указом Президента України №264/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Вказаний Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022. Указом Президента України № 254/2023 віл 01 травня 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 02.05.2023 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до пункту 1 примітки до статті 185 КК України повторним у статтях 185, 186 та 189-191 КК України визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК України.

Разом з тим, ч.2 ст. 32 КК України передбачено, що повторність, передбачена частиною першою цієї статті, відсутня при вчиненні продовжуваного кримінального правопорушення, яке складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром.

При цьому, відповідно до п. 20 Постанови ПВСУ № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» у разі вчинення декількох посягань на власність перший злочин за відсутності інших кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за частиною першою відповідної статті, а інші як вчинені повторно - за іншими частинами відповідних статей КК України. А, неодноразове незаконне вилучення чужого майна чи заволодіння ним, що складається із тотожних діянь, які мають загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, слід розглядати як один продовжуваний злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 відбувши покарання у виді позбавлення волі за ч.2 ст. 186 КК України, однак маючи непогашену судимість за корисливий злочин, будучи обізнаними, що на усій території України введено воєнний стан, на вул. Драгана, 7 у м. Львові, побачивши банківську картку, усвідомлюючи, що така є офіційним документом, та платіжним засобом з безконтактним розрахунком, йому не належить, а перебуває у власності іншої особи, що фактично вийшла з володіння власника, переслідуючи мотив щодо заволодіння коштами, що зберігаються на банківському рахунку, у зв`язку із чим не повідомив про знахідку особу, яка її загубила, або Національну поліцію чи орган місцевого самоврядування, та фактично утримуючи її при собі, в подальшому, цього ж дня, з метою протиправного розпорядження коштами, що знаходяться на банківському рахунку, закріпленому за банківською картою, діючи повторно, таємно, поза волею власника майна, здійснив неодноразове придбання товару, шляхом проведення розрахунку за такий за допомогою банківської картки потерпілої використовуючи безконтактний розрахунок, що склалося із семи тотожних діянь, які мали загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння саме коштами потерпілої, що зберігалися на банківському рахунку та доступ до котрих можна отримати за допомогою банківської карти, тим самим спричинивши шкоду останній.

За таких обставин, суд дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікує за ч.1 ст. 357 КК України та ч.4 ст. 185 КК України, оскільки він, незаконно привласнив офіційний документ з корисливих мотивів та вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7(зі змінами), зокрема в п. 1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

У зв`язку із цим, при призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з яким, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, за якими кваліфіковано дії обвинувачених за ч.1 ст. 357 КК України є проступком, а за ч. 4 ст. 185 КК України, є тяжким злочином.

Суд, при вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_3 , встановив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Потсдам, Німеччина, є громадянином України, українцем (а. с. 139), не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується позитивно (а. с. 118), раніше судимий, востаннє 29.12.2016 Сихівським райониим судом м. Львова за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 4 роки, покарання відбув, судимість непогашена, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 118, 139), на обліку в Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері не числиться (а. с. 116), з 03.2021 перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з діагнозом розлади поведінки внаслідок вживання опіоїдів (а. с. 117), є учасником програми замісної підтримуючої терапії (а. с. 142-144).

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно з ст. 66 КК України, суд відносить визнання вини, щире каяття, та повне добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілій.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З досудової доповіді щодо ОСОБА_3 вбачається, що результати оцінки обвинуваченого показали високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк становить високу небезпеку для суспільства (в тому числі окремих осіб) (а. с. 66-68).

При визначенні виду та міри покарання суд враховує, що ОСОБА_3 притягується до кримінальної відповідальності не вперше, має непогашену судимість за корисливі злочини, вчинив крадіжку за наявності двох кваліфікуючих ознак, що характеризуються вчиненням семи епізодів продовжуваного злочину, а тому повторність діяння розцінюються судом як суб`єктивне ставлення обвинуваченого до своїх дій, що полягає у небажанні виправитися, та відсутності висновків щодо протиправності своєї поведінки, що підтверджує висновки органу пробації, однак щиро покаявся у скоєному, осудив свою протиправну поведінку, добровільно відшкодував збитки потерпілому, тим самим продемонстрував бажання стати на шлях виправлення, думку потерпілого, котра при призначенні покарання покликається на розсуд суду, характер поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування, що розцінюється прокурором як сприяння органу досудового розслідування у розкритті злочину, тому прийшов до переконання, про призначення покарання в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, та при альтернативності міри покарання обвинуваченому слід застосувати обраний вид покарання у мінімальній межі 5 років.

При визначенні виду та міри покарання за ч.1 ст. 357 КК України суд, посеред вищенаведеного, тобто за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, додатково враховує, що вказане кримінальне правопорушення він не готував та не планував заздалегідь, вчинив його при раптово виниклому злочинному умислі, а тому вважає за можливе призначити покарання в межах санкції вказаної статті у виді обмеження волі в мінімальній межі 1 рік.

Одночасно, ОСОБА_3 слід визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим на підставі ч.1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Разом з тим, беручи до уваги, що такий неодноразово судимий, в тому числі до позбавлення волі за корисливі злочини, однак, враховуючи відношення ОСОБА_3 до вчиненого, зокрема, що він повністю визнав свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, щиро розкаявся, характер його поведінки під час досудового розслідування, що розцінюється стороною обвинувачення як активне сприяння у розкритті злочинів, поведінку під час судового слідства, не оспорював фактичних обставин у справі та добровільно відшкодував потерпілій заподіяну шкоду, має постійне місце проживання, відсутність матеріальних чи моральних претензій зі сторони потерпілої, та думку потерпілої щодо призначення покарання, а також те, що наразі веде законослухняний спосіб життя, не ухилявся від суду, дані котрі б негативно характеризували його після звільнення з місць позбавлення волі у 2019 році в матеріалах кримінального провадження відсутні, є учасником програми замісної підтримуючої терапії, тому суд приходить до переконання, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливе без умов ізоляції його від суспільства, тобто відбування покарання і в даному випадку доцільно призначити йому покарання із застосуванням ст.75,76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався, клопотання з даного приводу не заявлялися.

Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Так, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Також, майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю).

При дослідженні речових доказів встановлено, що речовими доказами в даному кримінальному провадженні визнано чоловічу куртку, матерчатої тканини, темного кольору, з капішоном, з білими полосами на передній частині, марки «ЛDREXX», обладнану двома боковими кишенями, та на передній частині білою полосою на котрій наявні гудзики для замикання, у вживаному стані, пошкоджену по цілій поверхні, а саме забруднену; чоловічу куртку, матерчатої тканини, синього кольору, з капюшоном, марки «ICEPEAK», обладнану двома боковими кишенями, та замком блискавкою на передній частині, у вживаному стані, пошкоджену а саме забруднену по цілій поверхні; компакт-диски DVD-R з відеозаписами, що знаходяться при матеріалах кримінального провадження (а. с. 102-104, 106-110).

На підставі викладеного, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ст. ст. 50, 65, 69, 75, 76 КК України, ст. ст. 100, 124, 174 КПК України, керуючись ст. ст. 368, 369-371, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357 КК України та ч.4 ст. 185 КК України та призначити покарання:

за ч.1 ст. 357 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі;

за ч.4 ст. 185 КК України призначити йому покарання - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із випробовуванням, встановивши іспитовий строк - 3 роки.

Згідно ч.1, 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази у справі після набрання вироком законної сили :

чоловічу куртку, матерчатої тканини, темного кольору, з капішоном, з білими полосами на передній частині, марки «ЛDREXX», обладнану двома боковими кишенями, та на передній частині білою полосою на котрій наявні гудзики для замикання, у вживаному стані, пошкоджену по цілій поверхні, а саме забруднену, що належить ОСОБА_3 повернути ОСОБА_3 ;

чоловічу куртку, матерчатої тканини, синього кольору, з капюшоном, марки «ICEPEAK», обладнану двома боковими кишенями, та замком блискавкою на передній частині, у вживаному стані, пошкоджену а саме забруднену по цілій поверхні, що належить ОСОБА_3 повернути ОСОБА_3 ;

компакт-диски DVD R у кількості 5 штук, які зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження № 000080.

На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1