Справа№487/4129/23
Провадження №1-кс/487/2918/23
УХВАЛА

Іменем України

16.08.2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання старшого слідчого СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000029 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Клайпеда, Литовської республіки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

- підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 110 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

У клопотанні зазначено наступне.

В провадженні СВ МРУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2023 за №0000029 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 110 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, у лютому 2014 року представники влади РФ, її Збройних Сил, спецслужб та інших осіб, шляхом вчинення дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону в порушення порядку, встановленого Конституцією України, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Гельсінського Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч.ч. 3, 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували, розв`язали і почали ведення агресивної війни проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України - Автономну Республіку Крим і м. Севастополь, здійснили тимчасову окупацію вказаної території, яка триває і на даний час.

Також, у березні-квітні 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади РФ, її Збройних Сил, спецслужб та інших осіб, на території Донецької і Луганської областей, шляхом об`єднання терористичних груп, що діяли на території окремих районів вказаних областей, у стійке об`єднання трьох і більше осіб з чітким розподілом функцій, встановленням правил поведінки, обов`язкових для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, утворено злочинні організації «Донецька Народна Республіка» та «Луганська Народна Республіка», що відповідно до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», є терористичними.

Указом Президента України № 32/2019 від 07.02.2019 «Про межі та перелік Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу РФ визнано державою-агресором, що затверджено районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях», частину територій Донецької та Луганської областей також визнано тимчасово окупованими територіями, що триває і по даний час.

За зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, та Заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», що затверджено Постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 № 337-VIII.

У світлі положень IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977, одним із наслідків збройної агресії РФ, розпочатої проти України в 2014 році, стала тимчасова окупація частини території України.

З метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, громадянами РФ та світовою спільнотою, 21.02.2022 указом президента РФ ОСОБА_7 «Донецкую народную республику» та «Луганскую народную республику» визнано державами.

З цією ж метою, 24.02.2022 о 5 годині Президентом РФ ОСОБА_8 оголошено рішення розпочати військову операцію в Україні, у зв`язку з чим на виконання вищевказаного наказу, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади РФ, її Збройних Сил, спецслужб та інших осіб, військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької та інших областей, в тому числі вийшовши за межі адміністративних кордонів Херсонської, Миколаївської, Запорізької областей, та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також окупували частин вказаної території України, чим змінили межі її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що частково продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який надалі продовжувався.

Досудовми розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обіймає посаду начальника служби забезпечення розподілу електричної енергії акціонерного товариства «Миколаївобленерго» та згідно з положенням про службу забезпечення розподілу електричної енергії, затвердженою наказом Генерального директора АТ «Миколаївобленерго» ОСОБА_4 має наступні права: вимагати від структурних підрозділів надання у встановлений термін звітності й необхідної інформації для виконання функцій служби; проводити перевірку роботи в структурних підрозділах за напрямком служби; контролювати виконання філіями наказів, розпоряджень та вказівок Товариства в частині функцій служби; підписувати й візувати документи, підготовлені у службі, у межах наданих повноважень; приймати рішення й давати обов`язкові для виконання оперативні завдання філіям Товариства з питань, які відносяться до компетенції служби; приймати участь у комісіях та розслідувати самостійно обставини та причини звернень споживачів електричної енергії з питань функцій служби; вносити пропозиції керівництву Товариства по структурі, штатному розкладу служби й матеріально-технічному забезпеченню для виконання поставлених завдань та функцій; здійснювати підбір і розміщення кадрів служби в межах своєї компетенції за узгодженням з керівництвом Товариства; користуватися всіма засобами зв`язку згідно прийнятих у Товаристві правил; за дорученням керівництва Товариства бути представниками AT «Миколаївобленерго» у державних органах й організаціях, інших підприємствах й установах; звертатися до служб, відділів, філій Товариства щодо отримання необхідної інформації або роз`яснень для проведення аналізу своєї роботи, правильного та вчасного коригування діяльності служби, складання довідок, доповідей тощо; розглядати на виробничих нарадах колективу стан охорони праці, пожежної безпеки, обговорювати недоліки й порушення з утримання робочих місць, інформувати про нещасні випадки й інші події.

Відповідно до ч.3 ст.18 Кримінального кодексу України, службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 , в силу займаної нею посади, а саме начальника служби забезпечення розподілу електричної енергії акціонерного товариства «Миколаївобленерго», будучи наділеною повноваженнями, виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України є службовою особою.

Так, громадянка України ОСОБА_4 , після початку збройної агресії РФ проти України, будучи прихильником мілітаризованої політики здійснюваної РФ щодо України та підтримуючи ідеологічну основу так званого «руского мира», 27.04.2023, перебуваючи у службовому кабінеті №304 адміністративної будівлі АТ «Миколаївобленерго», розташованою за адресою: м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40, під час спілкування з колегами по роботі, в тому числі з підлеглими, з метою переконання останніх у правомірності та необхідності дій військових ЗС РФ, достовірно володіючи інформацією, що починаючи з 2014 року представниками РФ здійснено тимчасову окупацію частини території України, а починаючи з 24.02.2022 підрозділами ЗС РФ та іншими її військовими формуваннями здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна, розуміючи, що представниками такої держави агресора вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку встановленого Конституцією України, свідомо вчиняла дії щодо виправдування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Зокрема, 27.04.2023 року, приблизно о 08 год. 49 хв., перебуваючи у службовому кабінеті № 304 адміністративної будівлі АТ «Миколаївобленерго», розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40, ОСОБА_4 , будучи службовою особою, під час спілкування із підлеглими, обговорюючи наслідки ракетного обстрілу м. Миколаєва та влучання ракети у житловий будинок, з метою реалізації злочинного умислу, діючи умисно каже наступні фрази (мовою оригіналу): «Это сбивали», «Попали. Потом написали что 3 дома повреждено», «Лена ты ж понимаешь, говорю «я хочу чтоб Украина была», ты ж понимаешь что Украина не будет независимой, говорю, мы уже столько вляпались, говорю, она мне «народа незламний дух», «Я говорлю Лена, говорю, нас привели к этой войне, говорю, наше руководство».

Так, згідно виснову судової лінгвістичної експертизи №307/305 від 10.08.2023 у вищевказаних висловлюваннях ОСОБА_4 міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України розпочатої у 2014 році. За змістом і формою висловлювання ОСОБА_4 містять фактичні твердження, а не оціночні судження: майже послідовно використано модальність ствердження реальності описуваних фактів, а не модальність імовірність (допустовості) чи модальності сумніву; модальність ствердження посилено різноманітними вербальними і невербальними засобами переконання.

Крім того, 28.06.1996 року Верховна Рада України від імені Українського народу громадян України всіх національностей, виражаючи суверенну волю народу, спираючись на багатовікову історію українського державотворення і на основі здійсненого українською нацією, усім Українським народом права на самовизначення, дбаючи про забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя, піклуючись про зміцнення громадянської злагоди на землі України та підтверджуючи європейську ідентичність Українського народу і незворотність європейського та євроатлантичного курсу України, прагнучи розвивати і зміцнювати демократичну, соціальну, правову державу, усвідомлюючи відповідальність перед Богом, власною совістю, попередніми, нинішнім та прийдешніми поколіннями, керуючись Актом проголошення незалежності України від 24 серпня 1991 року, схваленим 1 грудня 1991 року всенародним голосуванням, прийняла цю Конституцію Основний Закон України.

Так, згідно статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Відповідно до статті 2 Конституції України, суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Стаття 17 Конституції України визначає, що захист суверенітету і територіальної цілісності України є справою всього Українського народу.

Згідно статті 73 Конституції України, виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статті 85 Конституції України, призначення всеукраїнського референдуму з питань, визначених статтею 73 цієї Конституції, належить до повноважень Верховної Ради України.

Стаття 132 Конституції України визначає, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

Згідно статті 133 Конституції України, до складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, місто Київ та Севастополь.

Всупереч вказаним нормам міжнародного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_9 , а також інші представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131(ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України.

20 лютого 2014 РФ розпочато збройну агресію проти України шляхом порушення ЗС РФ всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням РФ порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і РФ про статус та умови перебування Чорноморського флоту РФ на території України від 28 травня 1997 року, для блокування військових частин ЗСУ.

У подальшому 24.02.2022 о 5 год. президентом РФ ОСОБА_9 оголошено про початок спеціальної військової операції на території України. Того ж дня, близько 05 год. 10 хв. ЗС РФ, що діяли за наказом керівництва РФ, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах Збройних Сил України та інших військових формувань, після чого війська РФ сухопутним шляхом зайшли на суверенну територію України.

На виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом застосування зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України та здійснили збройні напади на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, цивільні об`єкти, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також здійснюють окупацію окремих частин з числа вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до цього часу та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.22 № 64/2022, в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє і на даний час.

Так, громадянка України ОСОБА_4 , після початку збройної агресії РФ проти України, будучи прихильником мілітаризованої політики здійснюваної РФ щодо України та підтримуючи ідеологічну основу так званого «руского мира», 10.04.2023, перебуваючи у публічному місті, службовому кабінеті № 304 адміністративної АТ «Миколаївобленерго», розташованою за адресою: м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40, під час спілкування з колегами по роботі, в тому числі з підлеглими, маючи перед останніми певну моральну та психологічну перевагу, з метою схилення останніх до вчинення активних дій, спрямованих на зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, достовірно володіючи інформацією, що починаючи з 2014 року представниками РФ здійснено тимчасову окупацію частини території України, а починаючи з 24.02.2022 підрозділами ЗС РФ та іншими її військовими формуваннями здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна, розуміючи, що представниками такої держави агресора вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку встановленого Конституцією України, свідомо вчиняла публічні заклики з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

2) Зокрема, 27.04.2023 року, приблизно о 08 год. 44 хв., перебуваючи у службовому кабінеті № 304 адміністративної будівлі АТ «Миколаївобленерго», розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40, ОСОБА_4 будучи службовою особою, під час спілкування із підлеглими, з метою реалізації злочинного умислу, діючи умисно каже наступні фрази (мовою оригіналу): «Ну почему шпиль не упал, у меня вот етот вопрос», «Надо что б он свалился», на запитаня ОСОБА_10 «После падения шпиля, мы что уйдем домой?», ОСОБА_4 відповідає: Нет, россия придёт».

31.05.2023 приблизно о 09 год. 51 хв. перебуваючи у службовому кабінеті № 304 адміністративної будівлі АТ «Миколаївобленерго», розташованої за адресою: м. Миколаїв,вул. Громадянська, буд. 40, ОСОБА_4 будучи службовою особою, під час спілкування із підлеглими, з метою реалізації злочинного умислу, діючи умисно каже наступні фрази (мовою оригіналу): «Все равно Оксан, не понимаю. И почему это [окупація міста Миколаєва] не случаеться в мае и в июне? Где этот май, где июнь, ты мне обясни? », «А во-вторых они [Україна] отдадут, это вот [про місто Миколаїв]. Тогда Украина вообще будет неинтересна, она нужна им [Україна] потому что есть выход в Чёрное море, не будет выхода в Чёрное море, кому мы нужны Оксан».

Так, згідно висновку судової лінгвістичної експертизи №307/305 від 10.08.2023 у вищевказаних висловлюваннях ОСОБА_4 міститься заклики до зміни меж території України або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

За змістом і формою висловлювання ОСОБА_4 містять фактичні твердження, а не оціночні судження: майже послідовно використано модальність ствердження реальності описуваних фактів, а не модальність імовірність (допустовості) чи модальності сумніву; модальність ствердження посилено різноманітними вербальними і невербальними засобами переконання.

Клопотання обґрунтоване тяжкістю кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Підозрювана та захисник заперечували проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Дані обставини стороною обвинувачення доведені.

Як видно з матеріалів клопотання, в провадженні СВ МРУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2023 за №0000029 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 110 КК України.

14.08.2023 р. ОСОБА_4 повідомлена про підозру у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується доказами, доданими до клопотання, зокрема: висновком експерта №307/305 від 10.08.2023 р.; проколом про результати аудіо-відеоконтролю особи від 01.06.2023 р.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_4 встановлено, що вона раніше не судима, працює та отримує стабільний дохід, має сім`ю, проживає за місцем реєстрації тривалий час (з 2011 року), характеризується позитивно. Такі відомості вказують на наявність в неї міцних соціальних зв`язків у м. Миколаєві.

Враховуючи обставини кримінального провадження, обґрунтованість підозри, відомості про особу підозрюваної, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України у вигляді можливості підозрюваної: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків.

З урахуванням викладеного, вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що може бути призначено ОСОБА_4 , слідчий суддя приходить до висновку, що зазначеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Враховуючи те, що відомості про особу ОСОБА_4 не є негативними (що вона раніше не судима, має роботу, сім`ю, міцні соціальні зв`язки у м. Миколаєві, де проживає тривалий час), а також враховуючи встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України вважає за необхідне визначити при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу розмір застави.

В той ж час, слідчий суддя приходить до висновку, що застава у визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК України межах не здатна забезпечити виконання підозрюваною обов`язків, у зв`язку із чим визначає її розмір понад таких меж.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя враховує обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваної, інші дані про її особу та ризики, передбачені статтею 177 КПК України, у зв`язку із чим приходить до висновку, що визначити розмір застави, після внесення якої підозрювана повинна бути звільнена з-під варти, у сумі 90 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 392-395, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 110 КК України, запобіжний захід - тримання під вартою до 12.10.2023 року включно.

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрювана повинна бути звільнена з-під варти, у сумі 90 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 241 560 грн., яка може бути внесена як самою підозрюваною, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваної з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрювана зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Покласти на ОСОБА_4 у разі звільнення під заставу такі зобов`язання:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися за межі міста Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, іншими підозрюваними (обвинуваченими) у даному кримінальному проадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваною з дня отримання її копії. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1