У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07.2023 Справа №607/11151/23

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі, в приміщенні зали судових засідань, клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000316 від 22 травня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України ,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання ОСОБА_3 , в якому остання просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2018 року у справі № 607/15517/18, зокрема, на майно ОСОБА_3 , а саме: документи, які частково знаходяться у папках, поміщені у сейф-пакет №ЕХР0404441 та №ЕХР0404440; жорсткий диск, який вилучено із комп`ютера за вказаною адресою, який поміщено у сейф-пакет №0003155.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, 10 серпня 2018 року на підставі ухвали слідчого судді у справі №607/15517/18 накладено арешт на майно, тимчасово вилучене, в ході санкціонованих обшуків 08 серпня 2018 року, що належить ОК «ЖБК «Сонячний, 30А», що перебувало в користуванні заявників, та яке належало на праві власності ОК «ЖБК «Сонячний, 30А» (попередня назва - ОК «ЖБК «Збудуй Своє Житло»). 12.04.2021 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, у справі № 607/3986/21, за заявою ОК «ЖБК «Сонячний 30А» було частково скасовано арешт з майна накладеного ухвалою від 10.08.2018 р., у справі №607/15517/18, щодо зняття арешту з іншої частини майна ОК «ЖБК «Сонячний, 30А» було відмовлено через відсутність документів, які би підтверджували право власності на дане майно. Зважаючи на те, що заявник є користувачем даного майна, яке їй було передано ОК «ЖБК «Сонячний 30А», а також частково і його власником, беручи до уваги той факт, що за її адресою проживання та місцем роботи було вилучено дане майно, а також у зв`язку із закриттям даної кримінальної справи, вважає, що у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, відпала потреба.

У судове засідання ОСОБА_4 не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд клопотання у її відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити з мотивів та підстав, зазначених у ньому.

Слідчий, прокурор у кримінальному провадженні у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суд не повідомили, хоча про день та час розгляду клопотання повідомлялися належним чином.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Арешт майна, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Так, вирішуючи питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, в умовах реалізації учасниками кримінального провадження конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею мають бути встановлені фактичні дані для висновку про відсутність у провадженні обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.

Як зазначалося вище, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2018 року у справі № 607/15517/18, у кримінальному провадженні №0000316 від 22 травня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, накладено арешт на майно, тимчасово вилучене в ході санкціонованих обшуків 08 серпня 2018 року, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : документи, які частково знаходяться у папках, поміщені у сейф-пакет №ЕХР0404441 та №ЕХР0404440; жорсткий диск, який вилучено із комп`ютера за вказаною адресою, який поміщено у сейф-пакет №0003155.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 16.03.2022 кримінальне провадження № 0000316 від 22.05.2018 закрито, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак такий строк має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. Відтак, зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі і щодо позбавлення або обмеження права власності.

Поряд з тим, оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, зважаючи на обставини справи, тривалість проведення досудового розслідування, що, в свою чергу, призводить до порушення права власника на користування автомобілем, а також відсутність обставин, які б вказували, що у разі передачі вказаного транспортного засобу його володільцю, таке майно може бути знищене чи приховане, слідчий суддя вважає, що потреба в застосуванні подальшого арешту майна в частині заборони користування відпала.

Відтак, права та законні інтереси володільця майна підлягають захисту із застосуванням належної правової процедури.

За наведених обставин, враховуючи, що кримінальне провадження № 0000316 від 22.05.2018 року, закрито, слідчий суддя не вбачає підстав для подальшої заборони заявнику володіти належним їй майном.

Крім того, будь-яких доказів, які б вказували слідчому судді на протилежне, а також, що в разі скасування арешту в цій частині існуватимуть будь-які ризики, які б перешкоджали виконанню завдань в даному кримінальному провадженні, передбачених ст. 2 КПК України, під час розгляду клопотання, надано не було.

Враховуючи викладене, клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 170, 174, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

КлопотанняОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000316 від 22 травня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2018 року у справі № 607/15517/18, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000316 від 22 травня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в частині майна, яке було тимчасово вилучене в ході санкціонованих обшуків 08 серпня 2018 року, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : документи, які частково знаходяться у папках, поміщені у сейф-пакет №ЕХР0404441 та №ЕХР0404440; жорсткий диск, який вилучено із комп`ютера за вказаною адресою, який поміщено у сейф-пакет №0003155.

Документи, які частково знаходяться у папках, поміщені у сейф-пакет №ЕХР0404441 та №ЕХР0404440; жорсткий диск, який вилучено із комп`ютера за вказаною адресою, який поміщено у сейф-пакет №0003155 повернути власнику майна.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1