КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3991/2023 Категорія: ст. 422-1 КК України
ЄУН: 760/5320/22 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 6 червня 2023 року

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисників ОСОБА_7

ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 6 червня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу; задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів, до 4 серпня 2023 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій, посилаючись на незаконність ухвали, грубе порушення вимог чинного міжнародного та національного законодавства, якою порушено її основоположні права та свободи, вважає, що ухвала суперечить судовій практиці Європейського суду з прав людини, а тому просить її змінити та застосувати до неї запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачена вказує на незаконність формування складу суддів, які постановили оскаржувану ухвалу суду, зазначаючи, що під час підготовчого засідання 13 травня 2022 року нею було заявлено відвід судді ОСОБА_1 . Проте у порушення вимог ст. 81 КПК України замість передачі справи з заявленим відводом іншому судді, суддя ОСОБА_1 заявив, що спочатку вирішить питання про розгляд справи одноособово або колегіально, а потім буде розглянуто відвід. Після заявленого нею клопотання про колегіальний розгляд справи, в порушення норм КПК України заявлений нею відвід судді вже розглядала колегія суддів. Також обвинувачена зазначає, що через систему з порушеннями ч. 3 ст. 35 КПК України було незаконно визначено двох суддів, оскільки після її заяви про розгляд обвинувального акту колегіально судом у складі трьох суддів, за 6 хвилин 52 секунди, вже відбувся розподіл справи та були визначені судді ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які, одягнувши мантії, встигли прибути до зали судового засідання за 3 хвилини, що, на переконання обвинуваченої, свідчить про явне втручання в систему розподілу суддів та заздалегідь домовленість головуючого судді з цими суддями. Окрім того, на підтвердження незаконності формування складу колегії суддів обвинувачена посилається на офіційний лист голови Солом`янського районного суд м. Києва від 1 березня 2023 року, в якому вказано, що 13 травня 2022 року о 15.08 год. в автоматизованій системі документообігу суду здійснено автоматичне визначення складу колегії суддів. При цьому судове засідання від 13 травня 2022 року проведено одноособово головуючим суддею. Зазначене підтверджується журналом судового засідання від 13 травня 2022 року у складі трьох суддів, яке було розпочате о 15.11 год. Також обвинувачена зазначає, що оголошення обвинувального акту прокурором 16 травня 2022 року в судовому засіданні відбувалося без її участі, що є порушенням ст. 347 КПК України, а, окрім того, судом порушено її права, оскільки судом не було роз`яснено суть обвинувачення та не було встановлено її особу, як це передбачено ст. 348 КПК України.

Також обвинувачена посилається в апеляційній скарзі на те, що усі заявлені відводи колегії суддів не розглядаються у нарадчій кімнаті з постановленням відповідної ухвали суду, а після оголошення приєднуються до матеріалів справи без жодного реагування. ОСОБА_6 зазначає, що колегія суддів суду першої інстанції протокольно прийняла рішення відмовити її у задоволенні чисельних клопотань про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи та у наданні журналів судового засідання у паперовій формі. Окрім того, на думку обвинуваченої, суд першої інстанції навмисно здійснює затягування судового процесу та розглядає лише клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, які, на думку, ОСОБА_6 , є однаковими та не відрізняються один від одного, при тому, що суд першої інстанції заборонив їй заявляти усно та оголошувати письмові клопотання.

Обвинувачена стверджує, що суд задовольнив клопотання прокурора, в якому процитований обвинувальний акт, який на думку прокурора підтверджений доказами. Проте, правову оцінку законності та обґрунтованості обвинувального акту та доказам, суд має право надавати тільки під час ухвалення вироку, а не на стадії продовження запобіжного заходу.

Також ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції не врахував значне погіршення стану її здоров`я саме через її перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор», її вік, стать та соціальні зв`язки, сімейні зв`язку та громадську діяльність.

При цьому ОСОБА_6 наголошує на тому, що відбулося суттєве порушення норм чинного законодавства під час обрання їй запобіжного заходу першочергово - постановою заступника керівника Київської міської прокуратури від 16 березня 2022 року. Суд першої інстанції взагалі не надав правової оцінки доводам та доказам вказаним у спільному з захисниками клопотанні про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, в якому було вказано, що клопотання про обрання запобіжного заходу від 16 березня 2022 року, після затримання обвинуваченої, нібито, 16 березня 2022 року, хоча фактично її затримали 14 березня 2022 року, не вручалося їй та стороні захисту. Під час розгляду зазначеного клопотання, обрання запобіжного заходу та ухвалення постанови прокурора від 16 березня 2022 року, ні вона, ні захисники не були присутні, а зазначена постанова нікому вручена не була. ОСОБА_6 вважає, що усім цим порушенням, які призвели до незаконного подальшого продовження запобіжного заходу, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки та навіть не перерахував в оскаржуваній ухвалі.

Окрім того, ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доводу, що в березні 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва функціонував, незважаючи на воєнний стан, та, окрім суддів, цілодобово чергував в суді слідчий суддя, який здійснював терміновий розгляд клопотань правоохоронних органів, а тому прокурор у відповідності вимог ст. 615 КПК України не мав жодних правових підстав привласнити собі повноваження слідчого судді, що також підтверджується офіційною відповіддю голови Солом`янського районного суд м. Києва від 14 березня 2023 року.

Обвинувачена зазначає, що доводи, які були зазначені у спільному клопотанні, взагалі не були розглянуті судом першої інстанції, та цим доводам не дана правова оцінка. Також, як наголошує ОСОБА_6 , не надано правової оцінки доводу про те, що під час першочергового застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вирішено одночасно питання визначення розміру застави. При цьому, суд першої інстанції зазначив лише те, що вона та її захисники зазначають «що при обранні запобіжного заходу обвинуваченій були порушенні її права, оскільки їй не був визначений розмір застави, що на їх думку суперечило вимогам закону, що діяв на той час». Тобто, суд першої інстанції порушив вимоги КПК України і вищеперерахованим порушенням не надав жодної правової оцінки в ухвалі, зазначаючи, що усі порушення під час першочергового обрання запобіжного заходу повинен надати суд апеляційної інстанції.

ОСОБА_6 вважає, що судом першої інстанції були сфальсифіковани факти, доводи, обставини та докази, які були надані суду стороною захисту. Так, захисник ОСОБА_10 під час оголошення свого клопотання надав суду копію квитка та посадочного талону на літак Люблін - Варшава, оформлений на ім`я її рідної сестри на 18 квітня 2023 року, як доказ того, що її сестра повернулась до м. Києва.

Також, суд першої інстанції в ухвалі не врахував доводи, вказані у листах Голови Ради Київської міської організації Ветеранів України № 25 від 24 жовтня 2022 року та № 7 від 5 червня 2023 року, в яких Рада Президії та члени організації просять суд змінити їй запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, зазначаючи про її міцні соціальні зв`язки та називаючи її українською «ОСОБА_23». Окрім того, голова Ради цієї організації в судовому засіданні запропонував взяти ОСОБА_6 на поруки.

Також обвинувачена наголошує на тому, що висновком судово-психіатричної експертизи № 77 від 7 квітня 2022 року, що є доказом прокурора, доведено, що вона має сталі соціальні зв`язки, як і сімейні, проте, ці доводи були проігноровані судом.

На думку обвинуваченої, суд першої інстанції не надав правової оцінки доводам про те, що у неї під час обшуку вилучили внутрішній та закордонний паспорт, пенсійне посвідчення та карту киянина, тобто, усі документи, що засвідчують особу, тому вона не має можливості покинути країну.

Обвинувачена вважає, що є хибними та безпідставними висновки суду першої інстанції про можливість вчинення нею іншого кримінального правопорушення, оскільки, якщо б вона мала намір направити будь-які листи, які на думку суддів є злочинними, за 1 рік та 4 місяці перебування в ізоляторі вона б це вже зробила.

ОСОБА_6 вважає, що суд першої інстанції вирішив тримати її під вартою пожиттєво, а також не враховує погіршення стану її здоров`я та судову практику ЄСПЛ.

13 липня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло письмове клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 (з додатками), поданою останньою через адміністрацію ДУ «Київський слідчий ізолятор» 11 липня 2023 року, в якому обвинувачена фактично наводить апеляційні вимоги.

Так, обвинувачена зазначає, що відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України суд повинен надати правову оцінку усім висновкам та доводам, зазначених в ухвалі суду першої інстанції та, одночасно, у клопотаннях учасників судового процесу про продовження або про зміну запобіжного заходу. Звертає увагу, що судом першої інстанції враховано те, що у своєму клопотанні прокурор послався на постанову прокурора від 16 березня 2022 року, коли їй вперше був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому вона у спільному клопотанні з захисником, як на підстави зміни їй запобіжного заходу, послалася на суттєві порушення основоположних прав і свобод, які мали місце під час обрання, вперше, прокурором 16 березня 2022 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оскільки суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що не наділений повноваженнями перевіряти законність постанови прокурора від 16 березня 2022 року, з огляду на те, що це є прерогативою суду апеляційної інстанції, обвинувачена, посилаючись на додані документи, які, на її переконання, підтверджують доводи сторони захисту, зазначила, що:

- копією листа голови Солом`янського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року № 01-08/55/2023, в якому зазначено, що у березні 2022 року даний місцевий суд працював та слідчими суддями здійснювався розгляд клопотань органів досудового розслідування, які потребували невідкладного розгляду, підтверджується, що заступник керівника Київської міської прокуратури не мав жодних правових підстав привласнювати собі повноваження слідчого судді та, відповідно, приймати 16 березня 2022 року рішення про обрання запобіжного заходу;

- копією листа керівника АГ КБ «Приватбанк» за № 20.1.0.0/7-220412/4045 від 15 квітня 2022 року, відповідно до якого Банк відмовився виконувати постанову заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_14 про арешт коштів, оскільки, як зазначено у листі, відповідно до вимог підпункту 2 частини першої статті 615 КПК України, у разі введення в Україні воєнного стану, у разі нефункціюванні судів, право на виконання повноважень слідчого судді надано безпосередньо керівнику відповідного органу прокуратури, а не його заступникам, тобто, ОСОБА_14 , в порушення вимог чинного законодавства, незаконно ухвалив постанову від 16 березня 2022 року, оскільки не був наділений повноваженнями слідчого судді. Про дану обставину зазначено, як у спільному клопотанні з стороною захисту, так і в поданій апеляційній скарзі.

- копією клопотання про застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, де на ар.8 цього клопотання зазначено, що 16 березня 2022 року вона була затримана та повідомлена про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. На останньому аркуші (ар. 11) означеного клопотання відсутні підписи як її, так і її захисника про отримання даного клопотання, при тому, що захисник був залучений лише 20 березня 2022 року. Зазначене, на переконання обвинуваченої, є суттєвим порушенням вимог КПК України та її основоположних прав та свобод. оскільки клопотання розглянуто за відсутності її та її захисника, хоча на той момент вона була затримана та повідомлена про підозру, що знайшло своє підтвердження постановою прокурора;

- копією листа керівника Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві за № 023/023-130/15 від 22 вересня 2022 року, яким підтверджується фальсифікація матеріалів кримінального провадження, оскільки постанова слідчої датована 13 березня 2022 року, проте у цій постанові, як на підставу залучення захисника зазначено, дослівно «16 березня 2022 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. Цього ж дня, постановою заступника керівника Київської міської прокуратури, до підозрюваної ОСОБА_6 було застосовано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Призначеному захиснику прибути 21 березня 2022 року о 10.00 год. до ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Тобто, за аналізом цих подій, як зазначає обвинувачена, слідча ОСОБА_15 станом на 13 березня 2022 року передбачила, що 14 березня 2022 року вона буде затримана, 16 березня 2022 року їй буде повідомлено про підозру та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і 21 березня 2022 року слідчою за участі захисника будуть проводитись слідчі дії.

А тому, як вказує обвинувачена, зазначена постанова слідчої від 13 березня 20222 року про залучення їй захисника є сфальсифікованою, оскільки фактично тільки 20 березня 2022 року на електронну адресу Регіонального центру направлена постанова про залучення у справі захисника, на підставі якої було видано доручення адвокату ОСОБА_16 за № 26-0001676 від 20 березня 2022 року, тобто, станом на 20 березня 2022 року вона захисника не мала, захисник клопотання від 16 березня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не отримував, участі при розгляді цього клопотання ні захисник, ні вона не приймали, що, у свою чергу, є порушенням права на захист, проте, суд першої інстанції даним обставинам правової оцінки не надав.

Обвинувачена просить суд апеляційної інстанції врахувати вищевикладене, надати правову оцінку усім порушенням вимог КПК України при першочерговому обранні їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі, і щодо не визначення розміру застави, що на той час було обов`язковим для слідчого судді та суду стосовно підозрюваних за ч. 1 ст. 111 КК України. Обвинувачена звертає увагу, що означені порушення були предметом дослідження вже у суді апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року, а тому просить врахувати висновки суду апеляційної інстанції, викладені в ухвалі Київського апеляційного суду від 26 червня 2023 року.

Обвинувачена зазначає, що висновки суду першої інстанції в частині відсутності сталих соціальних зв`язків є хибними, оскільки її сестра - ОСОБА_17 повернулась з Ірландії до України, передає їй передачи до ДУ «Київський слідчий ізолятор», що підтверджується долученими копіями квитків на літак Дублін-Варшава, посадкового талону та копією листів Київської міської організації ветеранів від 24 жовтня 2022 року та від 5 червня 2023 року.

Просить врахувати і те, що до апеляційної скарги наданий Протокол огляду від 15 березня 2022 року, згідно якого зафіксовано цитування моніторингу порушень прав і свобод неурядової правозахисної громадської організації «Інститут правової політики та соціального захисту імені Ірини Бережної» на засіданні Генеральної Асамблеї ООН 28 лютого 2022 року. Проте, як зазначає обвинувачена, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинен з`ясувати обґрунтованість підозри, однак судом не вказано жодного обґрунтування пред`явленого обвинувачення, а наявне посилання лише на тяжкість покарання. На переконання обвинуваченої, суд апеляційної інстанції повинен врахувати судову практику національних судів щодо ухвалення судових рішень стосовно обвинувачених за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції 2012 року), за якою їй пред`явлено обвинувачення, і, як зазначає обвинувачена, не має та не може бути будь-якого обвинувального вироку за виступ правозахисників на міжнародних майданчиках.

Щодо оцінки ризиків, то обвинувачена просить врахувати: обсяг та кількість томів матеріалів даного кримінального провадження, у яких наявні клопотання, як її, так і сторони захисту про визнання доказів, наданих стороною обвинувачення, недопустимими; кількість скарг, поданих до голови Солом`янського районного суду м. Києва, до Вищої ради правосуддя стосовно навмисної тяганини розгляду справи та призначення судових засідань через великий проміжок часу та які проводяться з метою лише продовження строку тримання під вартою.

Все вище перелічене, на переконання обвинуваченої, доводить, що лише вона зацікавлена у доведеності своєї невинуватості у пред`явленому обвинуваченні, а тому, у разі зміни їй запобіжного заходу на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, для неї не має сенсу переховуватися від суду, як і у заочному судовому розгляді отримати обвинувальний вирок. Вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що вона в змозі переховуватися від суду, є лише припущеннями суду без жодних на те обґрунтувань.

Крім того, обвинувачена просить звернути увагу, що згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини, ризик ухилення від суду значно знижується зі збігом часу, проведеного під вартою. Разом з тим, вона перебуває під вартою «у звірських умовах» більше 1,4 роки. За позицією обвинуваченої, вона має довести свою невинуватість у пред`явленому обвинуваченні, а тому категорично відмовилась від будь-якого обміну між Україною та рф, що підтверджується листом з ДУ «Київській слідчий ізолятор» за № 08/18486ВС від 14 грудня 2022 року, згідно з яким вона, нібито, вже відправлена до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», де відбулось формування групи для обміну в грудні 2022 року та передачі з України до рф, проте вона категорично відмовилась від обміну та за власним бажанням залишилась в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

З урахуванням вищевикладеного, обвинувачена вважає, що наявні усі правові підстави для зміни їй запобіжного заходу на особисте зобов`язання. Посилання ж в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції про те, що вона (обвинувачена) та захисник не наполягали на особистому зобов`язанні, а лише просили суд у застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не відповідає дійсності та суперечить змісту поданого спільно із захисником клопотання про зміну запобіжного заходу та змісту аналогічного клопотання, поданого захисником ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 6 червня 2023 року, вказану ухвалу змінити та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме: цілодобовий домашні арешт. У випадку, якщо суд вирішить неможливим застосування домашнього арешту, у такому разі визначити розмір застави, визначивши її у межах норми ч. 5 ст. 182 КПК України.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження ухвали, захисник посилається на те, що останній день подачі апеляційної скарги припав на вихідний день, а тому просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали від 6 червня 2023 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвалою від 16 березня 2022 року постановою заступника прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на тридцять діб без визначення розміру застави. Проте, ст. 183 КПК України продовжує діяти і на даний момент в тій редакції, що і станом на 16 березня 2022 року, вона не передбачала можливості не застосовувати до обвинуваченої заставу.

Захисник вказує на відсутність будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також зазначає про необґрунтованість підозри. Також, як наголошує захисник, прокурор не навів у клопотанні переконливих доказів і жодним чином не пояснив, що саме у матеріалах справи вказує на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме прокурором не доведено те, що обвинувачена може переховуватися від суду та вчиняти інший злочин або продовжувати кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Окрім того, на переконання захисника, і суд, і прокурор вказали, що ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, вказана обставина нічим не обґрунтована та не підтверджена.

Захисник вважає, що судом не було враховано, що підставою для застосування щодо особи запобіжного заходу є наявність реальних ризиків вчинення обвинуваченою іншого злочину, незаконний вплив на потерпілих та свідків та переховування від слідства і суду, але в жодному випадку не на припущеннях прокурора чи суду про можливість існування таких ризиків. Оскаржувана ухвала не містить чіткого визначення, які саме докази свідчать про те, що ОСОБА_6 може вчинити інший злочин або переховуватися від суду, та що наявні інші ризики. Суд в оскаржуваній ухвалі лише формально зазначає про, начебто, існування доказів в матеріалах справи, при цьому відсутній судовий аналіз цих доказів, відсутня оцінка судом цих доказів на предмет достовірності, належності та допустимості.

Зазначене, на думку захисника, є порушенням ч. 1 ст. 184 та 199 КПК України.

Окрім того, захисник наголошує, що клопотання прокурора не містить обґрунтувань, про які він мав би вказати, з огляду на ч. 3 ст.199 КПК України; ні прокурором у клопотанні, ні судом в ухвалі не зазначено жодного обґрунтування того, чому інші запобіжні заходи не можуть забезпечити належну поведінку обвинуваченої.

Як вважає захисник, вказане є неприпустимим та таким, що грубо порушує норми ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України та ст. 6 Європейської Конвенції. В даному випадку ОСОБА_6 не зобов`язана була будь-яким чином виправдовуватись чи спростовувати будь-яку інформацію з мережі «інтернет», а суд не мав права посилатись та використовувати цю інформацію з огляду на практику застосування «презумпції невинуватості особи» та враховуючи практику застосування Європейської Конвенції. Таким чином, на переконання захисника, суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, грубо порушив норми законодавства та міжнародні норми та принципи, а отже вона не є обґрунтованою і законною.

Також, захисник вважає, що в даному випадку має місце автоматичне формальне продовження терміну тримання під вартою без з`ясування всіх суттєвих обставин та їх детального аналізу.

Захисник зазначає, що, враховуючи особу ОСОБА_6 , яка є жінкою похилого віку та має низку хронічних захворювань, суд може, у тому числі, визначити заставу в розмірі, визначеного для злочину відповідної тяжкості, тобто, згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України: від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб. Однак, суд не навів жодного переконливого обґрунтування, у зв`язку з чим застава не була визначена. Також захисником наголошено, що суд має врахувати платоспроможність підозрюваного, що в даному випадку зроблено не було.

Захисник акцентує увагу на тому, що обвинувачена вперше притягається до кримінальної відповідальності, а висунуте обвинувачення жодним чином не є обґрунтованим. ОСОБА_6 тривалий час займається правозахисною діяльністю, є особою, відомою в ООН, ОБСЄ, Європарламенті та інших міжнародних установах та організаціях.

Судом належним чином не враховано, що ОСОБА_6 є особою похилого віку, має хронічні хвороби, має постійне місце проживання в м. Києві, поховала доньку, могила якої знаходиться на Звіринецькому кладовищі в м. Києві, яку ОСОБА_6 регулярно відвідувала. Судом також не обґрунтовано, чому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде недостатнім у даному випадку по відношенню до обвинуваченої, а також не обґрунтовав не визначення застави. Захисник просить врахувати рішення ЄСПЛ в справі «Ігнатов проти України» від 15 грудня 2016 року (заява №40583/15), в якому суд підкреслив, що державою Україна не було вжито необхідних заходів для усунення порушень у питанні продовження строків тримання під вартою, про що вже було зазначено Європейським судом у рішенні «Харченко проти України».

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію обвинуваченої та її захисників на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, - прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вказавши, що кожний ризик базується на доказах, які надані суду та досліджені судом, що ризики продовжують існувати, що поведінка обвинуваченої в судовому засіданні як раз і свідчить про перешкоджання з боку обвинуваченої судовому розгляду, що ОСОБА_6 досі підтримує політику країни-агресора, а тому тільки запобіжний захід у виді тримання під вартою є правильним,

- дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з положеннями п. 11 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Перевіркою наявних матеріалів провадження встановлено, що 6 червня 2023 року за участю учасників кримінального провадження, у тому числі, захисника ОСОБА_7 , оголошена вступна та резолютивна частина оскаржуваної ухвали, повний текст якої оголошений 9 червня 2023 року.

Зважаючи на положення п. 11 ч. 2 ст. 395 КПК України, останній день подачі апеляційної скарги захисником на ухвалу суду від 6 червня 2023 року є 11 червня 2023 року - вихідний день - неділя.

Відповідно до ч. 7 ст. 115 КПК України при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час, а якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Зважаючи на положення ч. 7 ст. 115 КПК України, останній день подачі апеляційної скарги для захисника є 12 червня 2023 року - робочий день - понеділок.

Апеляційна скарга захисником подана шляхом поштового відправлення 12 червня 2023 року, а, відтак, на переконання колегії суддів, захисником ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 6 червня 2023 року не пропущений.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг, у тому числі, викладених у доповненнях обвинуваченою, колегія суддів враховує таке.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000094 від 21 квітня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що на стадії судового розгляду до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За змістом копії клопотання прокурора про продовження обвинуваченій строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою воно обґрунтоване тим, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у тому, що вона у лютому 2022 року вступила у попередню злочинну змову з представниками іноземної держави - російської федерації та організацій цієї ж країни, отримавши від них завдання підготувати лист на ім`я постійного представника російської федерації при ООН ОСОБА_18 , в якому мала відобразити із застосуванням маніпулятивних технологій, інформаційних матеріалів (власних публікацій) ситуацію щодо розвитку суспільно-політичної ситуації в Україні, діяльності керівництва держави, а також ситуації на Сході України, за наслідками введення в країні воєнного стану та ведення військових дій, у контексті прихованого ідеологічного обґрунтування та виправдання військової агресії на території України з боку рф. Текст відповідного листа ОСОБА_6 , згідно з умовами поставленого перед нею завдання, мав бути висвітлений у засобах масової інформації, на що остання відразу погодилась. 28 лютого 2022 року о 06.50 год., перебуваючи у невстановленому досудовим розслідування місці, ОСОБА_6 , будучи обізнаною про здійснення рф збройної агресії проти України, а також про проведення рф, її організаціями та представниками підривної діяльності проти України в інформаційній сфері, усвідомлюючи, що своїми діями надає допомогу у вказаній підривній діяльності, керуючись ідеологічними та корисливими мотивами, діючи умисно на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, інформаційній безпеці України, з метою повалення існуючого та законодавчо закріпленого в Україні конституційного ладу, у вигідному рф та її представникам контексті, підготувала та скерувала відповідний лист із текстом промови проросійського спрямування на адресу невстановлених досудовим розслідуванням осіб на території рф, що ведуть підривну діяльність проти України в інформаційній сфері. У вказаному листі ОСОБА_6 , діючи умисно, розповіла про події, які відбуваються на території м. Києва та України, викривляючи їх на користь рф, виправдовуючи необхідність російській військовій агресії проти України, усвідомлюючи при цьому, що вказаний текст буде офіційно розміщений у засобах масової інформації, та з ним зможе ознайомитись необмежена кількість осіб. У подальшому невстановленими досудовим розслідуванням особами, у попередній змові з якими діяла ОСОБА_6 , використовуючи текст надісланого останньою листа, підготовлено промову, з якою 28 лютого 2022 року виступив постійний представник рф при ООН ОСОБА_18 під час одинадцятої надзвичайної спеціальної сесії ГА ООН. В ході своєї промови ОСОБА_18 , серед іншого, цитував текст, підготовлений та скерований напередодні даного виступу ОСОБА_6 . Зі змісту тексту виступу ОСОБА_18 встановлено, що він містить інформацію з елементами психологічного маніпулювання суспільною свідомістю, та яка спрямована на розпалювання національної, міжетнічної, соціальної ворожнечі та ненависті, підрив морального духу населення та армії України, внесення розбрату між армією і народом, суспільно-політичну дестабілізацію у державі. Відповідний виступ ОСОБА_18 став доступним необмеженій кількості користувачі відео-хостингу «YouTube» та в інших засобах масової інформації.

Дії обвинуваченої органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 111 КК України.

Прокурор у клопотанні зазначає, що 16 березня 2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. Цього ж дня ОСОБА_6 постановою заступника керівника Київської міської прокуратури обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на тридцять діб. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2022 року строк тримання ОСОБА_6 під вартою продовжено до 16 травня 2022 року. У подальшому під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції строк запобіжного заходу обвинуваченій продовжувався, останній раз до 10 червня 2023 року. Оскільки строк тримання ОСОБА_6 під вартою закінчується, виникла необхідність продовження строку дії такого запобіжного заходу.

При цьому прокурор у клопотанні вказує про те, що ризики, які були враховані в ході обрання та продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час проведення досудового розслідування та в суді, які передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, соціальних зв`язків, а тому може вжити спроб залишити територію України, що її рідна сестра перебуває за кордоном, про інших членів сім`ї обвинувачена суду не вказала.

Окрім того, прокурор зазначив про те, що під час судового розгляду були досліджені докази, зокрема, протокол огляду мобільного телефону обвинуваченої, виходячи зі змісту якого вона на початку березня 2022 року намагалась виїхати до м. Бєлгорода, де у неї проживає племінниця.

Також прокурор вказав, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років, а тому остання може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У клопотанні прокурор також наголошує, що з наданих суду письмових доказів, зокрема, листів, адресованих керівництву рф та підписаних обвинуваченою, існує ризик продовження виготовлення та поширення обвинуваченою матеріалів, у яких міститься подання завідомо недостовірної інформації про, нібито, підтримку українською владою право радикальних та ультра націоналістичних організацій, а також заперечення легітимності української влади у зв`язку з Революцією Гідності у 2014 році. Оскільки об`єктивною стороною злочину, вчинення якого інкримінується обвинуваченій, є надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та інтернет-ресурсів, на переконання прокурора, існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі, оскільки будь-який інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями з доступом до соціальних мереж та месенджерів.

Прокурор у клопотанні зазначає, що вказані ризики підтверджуються доказами у справі, у тому числі які надані суду.

Прокурор вважає неможливим застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Окремо прокурор звертає увагу на положення ч. 6 ст. 176, п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, за змістом яких під час дії воєнного стану до осіб, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України, а тому за наведених обставин вважає, що підстави для застосування такого запобіжного заходу, як застава, відсутні.

Як встановлено зі змісту оскаржуваної ухвали, захисники та обвинувачена заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Крім того, ОСОБА_6 та її захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 подали суду клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, а захисник ОСОБА_10 подав суду власне клопотання про зміну запобіжного заходу. Виходячи із суті заявлених клопотань, обвинувачена та її захисники просили змінити запобіжний захід обвинуваченій на інший, не пов`язаний із триманням під вартою, мотивуючи тим, що при обранні запобіжного заходу обвинуваченій були порушені її права, оскільки їй не був визначений розмір застави, що, на їх думку, суперечило вимогам закону, що діяв на той час, а тому наразі суд також повинен визначити розмір застави.

Також вказали, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не існують, оскільки обвинувачена в умовах СІЗО і так може користуватися всесвітньою мережею «Інтернет» та мобільним зв`язком. Крім того, вказали, що обвинувачена не може переховуватися від суду, оскільки не має документів, а також має стійкі соціальні зв`язки.

У клопотанні захисник ОСОБА_10 також вказав на відсутність ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України, вказавши, що обвинувачена не має можливості переховуватися від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та іншим чином перешкоджати судовому розглядові. Крім того, при визначенні запобіжного заходу просить суд взяти до уваги обставини, що передбачені ст. 178 КПК України.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу; задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів, до 4 серпня 2023 року включно.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими, і доводи апеляційних скарг їх не спростовують.

Так, вирішуючи питання продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції враховував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор в обвинувальному акті, дають достатні підстави суду вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Суд встановив наявність ризиків, а саме, те, що обвинувачена може переховуватися від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення, може перешкоджати кримінальному провадженню, і метою та підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання встановленим ризикам.

В оскаржуваній ухвалі суд зазначив про те, що обвинувачена може переховуватися від суду, перебуваючи на волі, оскільки не має сталих соціальних зв`язків, а тому може вжити спроб залишити територію України. Так, її рідна сестра періодично знаходиться за кордоном, про інших членів сім`ї обвинувачена суду не вказала. Наявність знайомих та друзів, а також можливого авторитету в міжнародній правовій спільноті, про що зазначає обвинувачена, не є сталими соціальними зв`язками, що можуть забезпечити її належну процесуальну поведінку.

Окрім того, суд вказав, що обвинувачена зазначає суду, що її рідна сестра повернулася до України, однак, жодних доказів цьому не надала. Разом з тим, суду відомо, що сестра ОСОБА_6 вже виїжджала за кордон, а тому може виїхати знову. Виходячи з цього, даний факт не може підтверджувати сталі соціальні зв`язки обвинуваченої в Україні.

Також суд врахував, що під час судового розгляду були досліджені докази, зокрема, протокол огляду мобільного телефону обвинуваченої від 12 березня 2022 року, виходячи зі змісту якого вона на початку березня 2022 року намагалася виїхати до м. Бєлгорода, де в неї проживає племінниця. Крім того, під час судового розгляду обвинувачена повідомила суд, що на початку року також мала намір виїхати до Угорщини.

Окремо суд врахував, що під час судового засідання та після них обвинувачена поводила себе агресивно, постійно порушувала порядок в залі під час судового розгляду, ображала учасників судового розгляду, за що неодноразово отримувала зауваження від головуючого, а також намагається вчинити дії, спрямовані на зрив судового засідання, внаслідок чого неодноразово видалялася з зали. Навіть після судового засідання обвинувачена зривалася на крик на адресу суду, ображаючи його ганебними словами, що зафіксовано на відеозаписі судового засідання.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що така поведінка обвинуваченої, що полягає у систематичному прояві неповаги до суду та встановлених в суді правил, свідчить про те, що, перебуваючи на волі, вона може активно перешкоджати кримінальному провадженню різноманітними шляхами, у тому числі і шляхом ухилення від явки до суду та зриву судових засідань.

Також судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченої.

Так, судом враховано, що санкцією ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , суд обґрунтовує таку необхідність не лише суворістю можливого покарання, а усім комплексом ризиків, які об`єктивно існують у даному кримінальному провадженні та передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , вид та міру покарання, що загрожує їй у випадку визнання винуватою та зазначені вище обставини, суд вважає наявним ризик того, що вона може переховуватися від суду задля уникнення даного покарання. Цей ризик ураховується судом у сукупності із ризиками вчинити інший злочин та перешкоджати кримінальному провадженню.

Суд також погодився з прокурором, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки з наданих прокурором доказів, що наявні в матеріалах справи, зокрема листів, адресованих керівництву рф та підписаних обвинуваченою, існує ризик продовження виготовлення та поширення обвинуваченою матеріалів, у яких міститься подання завідомо недостовірної інформації про, нібито, підтримку українською владою праворадикальних та ультранаціоналістичних організацій, а також заперечення легітимності української влади в зв`язку із Революцією Гідності в 2014 році. З огляду на об`єктивну сторону злочину, який інкримінується обвинуваченій, суд дійшов висновку, що існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі, оскільки будь-який інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів. При цьому суд наголосив на тому, що дана інформація не сприймається судом, як доказ вини обвинуваченої у вчиненні відповідних діянь, а лише розцінюється як можливий чи вірогідний ризик вчинення правопорушення. Саме оцінка вірогідності ризиків і є відповідно до ст. 177 КПК України завданням суду при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Суд першої інстанції не погодився з доводами обвинуваченої про те, що запобіжний захід не зможе запобігти можливостям обвинуваченої користуватися мобільним телефоном та мережею «Інтернет», оскільки слідчий ізолятор є режимним об`єктом, в якому обвинуваченим заборонено користуватися засобами мобільного зв`язку та мережею «Інтернет». Виключенням є отримання платних послуг з надання доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою засобів IP-телефонії. Разом з тим, судом враховано, що відповідно до п. 29 Порядку реалізації експериментального проекту щодо платних послуг з надання поліпшених побутових умов, доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою засобів IP-телефонії особам, узятим під варту, у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, що затверджений Постановою КМУ від 28 квітня 2023 року № 402, під час користування Інтернетом особам, узятим під варту, забороняється вносити будь-яку інформацію, зокрема надсилати листи, коментарі, знаки та реєструватися на веб-сайтах. Відповідно до п.п. 31 та 32 даного Порядку, для користування платною послугою з доступу до телефонного зв`язку особам, узятим під варту, надаються у користування засоби IP-телефонії з відповідним програмним забезпеченням, що перебувають на балансі слідчого ізолятора. Адміністрація слідчого ізолятора здійснює аудіозапис усіх телефонних розмов осіб, узятих під варту. Таким чином суд дійшов висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою цілком може запобігти можливостям обвинуваченої користуватися мобільним телефоном та мережею «Інтернет» з метою вчинення нового злочину або продовження протиправної діяльності. З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що існують обґрунтовані ризики того, що перебуваючи на волі, обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд першої інстанції вважав встановленими та доведеними ризики, що передбачені п.п. 1, 4 та 5 ч.1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому судом враховано стан здоров`я обвинуваченої, а саме дані, викладені у листі Київської міської медичної частини Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області від 15 червня 2022 року, відповідно до даних якого стан здоров`я ОСОБА_6 на даний час стабільний, задовільний. Термінового лікування як в умовах Київської міської медичної частини, так і в лікарняних закладах МОЗ України вона не потребує. Також судом врахована відповідь № 681 від 2 серпня 2022 року Київської міської медичної частини Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області, згідно з якою стан здоров`я ОСОБА_6 на даний час стабільний, задовільний. Термінового лікування як в умовах Київської міської медичної частини, так і в лікарняних закладах МОЗ вона не потребує. Суд наголосив на тому, що інша інформація у розпорядженні суду відсутня та стороною захисту не подавалася, а також відсутні будь-які підтвердження неможливості перебування ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі за станом здоров`я.

Також суд першої інстанції, зважаючи на існуючий під час воєнного стану неабиякий суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», дійшов висновку, що застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції від 4 листопада 1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Окремо суд наголосив, що суду не надано жодних доказів того, що ризики, передбачені п.п. 1, 4 та 5 ч.1 ст. 177 КПК України та зазначені у попередніх ухвалах Солом`янського районного суду м. Києва, якими обвинуваченій було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, зменшилися чи зникли.

Окрім того, суд першої інстанції, перевіряючи доводи сторони захисту, досліджуючи питання законності застосування до обвинуваченої запобіжного заходу під час досудового розслідування, наголосив, що дані обставини були предметом перевірки слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва під час судового засідання та винесення ухвали від 12 квітня 2022 року, в результаті чого запобіжний захід було продовжено. Суд не наділений повноваженнями надавати оцінку ні постанові прокурора, якою обвинуваченій обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою, ні ухвалі слідчого судді від 12 квітня 2022 року, оскільки це прерогатива суду апеляційної інстанції. Як встановлено під час судового засідання ухвала слідчого судді набрала законної сили, рішень суду апеляційної інстанції про її скасування не приймалось.

Також судом враховані положення абз. 3 ч. 4 ст. 183, ст..ст.177, 178 КПК України, зокрема, репутація обвинуваченої, яка, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду або вчинити новий злочин та те, що застава не зможе запобігти цьому, суд не визначив розмір застави.

При цьому, врахувавши положення ч. 1 ст. 5 КПК України, якою передбачено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення, суд, при вирішенні питання про можливість визначення (невизначення) розміру застави, керувався чинною на дату винесення ухвали редакцію абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, яка, як зазначено в ухвалі, дає суду право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1… КК України. Оскільки в ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2022 року розмір застави не визначений, суд продовжує строк дії запобіжного заходу без визначення застави.

Крім того, суд вказав про відсутність будь-яких процесуальних підстав для зміні обвинуваченій запобіжного заходу на інший, що не пов`язаний із триманням під вартою.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання обвинуваченої під вартою без визначення розміру застави може забезпечити її належну процесуальну поведінку, а інші запобіжні заходи, що не пов`язані з триманням під вартою, в силу закону застосовані бути не можуть, а тому правові підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які, хоча і зменшились, але продовжують існувати.

Колегія суддів враховує, що з наявних матеріалів встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченої під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, органом досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлені обставини, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що обвинувачена, можливо, вчинила певний злочин, оскільки прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_6 набула статусу обвинуваченої, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження наданих сторонами доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченої та захисника в частині доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину; наявності або відсутності в її діях складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується; правильності кваліфікації її дій, допустимості, належності, достатності, або навпаки, доказів у кримінальному провадженні. Не вправі давати таку оцінку на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченої та захисника в цій частині є непереконливими.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наслідків, виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам, з чим погоджується й колегія суддів.

Так, згідно з даними про особу обвинуваченої, які містяться у клопотанні прокурора, ОСОБА_6 є раніше не судимою особою.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_6 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону України від 7 жовтня 2014 року), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцять років ,з конфіскацією майна або без такої.

Серйозність покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченої переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (п. 80), в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачену переховуватися від суду з метою уникнути покарання у разі доведеності її винуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину, з огляду на обставини, які встановив суд першої інстанції, а саме, відсутність сталих соціальних зв`язків, можливість залишити територію України.

При цьому доводи обвинуваченої про те, що вказаний висновок суду спростовується тим, що вона відмовилась від обміну, не може бути взятий колегією суддів до уваги за відсутності будь-яких доказів на підтвердження наведених обставин. Долучений до апеляційної скарги лист Державної установи «Київський слідчий ізолятор» про направлення до Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» супровідних листів для приєднання до матеріалів особової справи ОСОБА_6 , оскільки згідно з обліковими даними остання вибула до Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» (ас. 151), та лист Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор», яким повернуто документи у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 не утримується у даній установі (ас. 153), на які посилається обвинувачена, не підтверджують наведені доводи обвинуваченої.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання продовження строку дії запобіжного заходу слід враховувати міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність таких зв`язків в обвинуваченої, з чим погоджується і колегія суддів. При цьому, на думку колегії суддів, є непереконливими доводи обвинуваченої про те, що її рідна сестра перебуває постійно в Україні, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про відсутність сталих зв`язків є безпідставним. При цьому колегія суддів враховує, що наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали не містять будь-яких даних про те, що ОСОБА_19 , документи відносно якої долучені стороною захисту, є рідною сестрою обвинуваченої. За наведених обставин є непереконливими доводи апеляційної скарги обвинуваченої про неврахування судом першої інстанції копії квитка та посадкового талону на літак Люблін-Варшава на ім`я вказаної особи, як підтвердження повернення ОСОБА_20 саме в Україну. Будь-яких даних про інших членів сім`ї, окрім племінниці, яка проживає у м. Бєлгороді на території рф, до якої на початку березня 2022 року ОСОБА_6 намагалася виїхати, про що зазначено у клопотанні прокурора та встановлено судом першої інстанції, наявні матеріали не містять. Окрім того, суд першої інстанції вказав про те, що під час судового розгляду обвинувачена повідомила суд, що на початку року також мала намір виїхати до Угорщини, що також не спростовано стороною захисту. Встановлені на даний час обставини у своїй сукупності, на переконання колегії суддів, свідчать про можливість переховування обвинуваченої з метою уникнення кримінальної відповідальності, є ризиком відповідно до приписів ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність знайомих та друзів, а також можливого авторитету у міжнародній правовій спільноті, про що зазначає обвинувачена, не є сталими соціальними зв`язками у контексті положень ст. 178 КПК України, а, відтак, є не спростованими висновку суду, що наявність таких осіб може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

На переконання колегії суддів, з урахуванням того, що на даний час в суді першої інстанції відбувається судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у наданні іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та інтернет-ресурсів, є не безпідставним висновок суду першої інстанції про продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі. При цьому, всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченої, судом першої інстанції враховано, що слідчий ізолятор є режимним об`єктом, в якому обвинуваченим заборонено користуватися засобами мобільного зв`язку та мережею «Інтернет», виключенням чого є отримання платних послуг з надання доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою засобів IP-телефонії, що, в силу нормативних актів, відбувається під контролем адміністрації слідчого ізолятора, що, на переконання колегії суддів, є реальною перешкодою для можливості здійснення ОСОБА_21 дій, у вчиненні яких на даний час вона обвинувачується.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування ризику вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, у т.ч., поведінку обвинуваченої під час судового розгляду, яка свідчить про намагання останньої вчинити дії, спрямовані на зрив судового засідання, внаслідок чого обвинувачена неодноразово видалялася з зали судового засідання, що, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, зафіксовано на відеозаписі судового засідання, колегія суддів вважає не спростованим факт існування ризику перешкоджання обвинуваченою кримінальному провадженню різноманітними шляхами, у тому числі і шляхом ухилення від явки до суду та зриву судових засідань, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Окремо колегія суддів приймає до уваги те, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Враховуючи встановлені на даний час підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, з огляду на положення ст. 5, ч. 6 ст. 176, п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченій.

Що стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту про порушення вимог КПК України при визначенні складу суду для розгляду даного кримінального провадження, порушення порядку розгляду заявлених відводів протягом усього судового розгляду; ненадання оцінки законності та правильності обвинувального акта, та інших порушень, які, на думку обвинуваченої та захисника, допущені під час досудового розслідування та судового розгляду, то колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії апеляційного розгляду, з урахуванням положень ст. 422-1 КПК України, якими визначено повноваження суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ухвалення рішення по суті, за відсутності матеріалів кримінального провадження, які є предметом розгляду суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості та повноважень на перевірку усіх обставин кримінального провадження, а, відтак, у цій частині доводи апеляційних скарг є безпідставними.

Також колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що суд першої інстанції в ухвалі не врахував доводи, вказані у листах Голови Ради Київської міської організації Ветеранів України № 25 від 24 жовтня 2022 року та № 7 від 5 червня 2023 року, в яких Рада Президії та члени організації просять суд змінити їй запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, зазначаючи про її міцні соціальні зв`язки та називаючи її українською «ОСОБА_23 », про що було вказано і головою Ради цієї організації в судовому засіданні з проханням взяти ОСОБА_6 на поруки, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

За відсутності даних про визнання судом певних осіб такими, що заслуговують на довіру, а також, що вказані особи погоджуються взяти на себе передбачені законом обов`язки, при встановлені існуючих у кримінальному провадженні ризиків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, а також особистого зобов`язання або домашнього арешту на даний час не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги існуючі на даний час ризики, тяжкість та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , стадію судового розгляду, колегія суддів доходить висновку, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до обвинуваченої іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційних скарг обвинуваченої та захисника про зміну обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з тримання під вартою, є непереконливими.

При цьому, обставини, на неврахування яких посилаються апелянти, а саме, неврахування віку та стану здоров`я ОСОБА_6 , спростовуються змістом оскаржуваної ухвали. Окрім того, з урахуванням викладеного вище, вказані стороною захисту обставини самі по собі не можуть мінімізувати встановлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі наявні на час прийняття рішення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, мотиви прийнятого рішення, та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченої іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченої з доповненнями та апеляційна скарга захисника не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 6 червня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу; задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3