Справа № 496/1764/18
Провадження № 1-кп/496/39/23
У Х В А Л А

04 серпня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду м. Біляївка Одеської області клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Біляївського районного суду Одеської області перебуває зазначене вище кримінальне провадження. ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочину, при слідуючи обставинах. 03.12.2017 р. приблизно о 17-00 годин, ОСОБА_5 знаходячись навпроти будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_6 , усвідомлюючи негативні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, керуючись раптовим виниклим умислом на протиправне заподіяння смерті іншій людині - ОСОБА_6 застосував наявний у нього складний ніж, що виразилось у здійсненні ним одного удару ножем в область життєво важливого органу - серця ОСОБА_6 , в результаті чого останній від отриманого поранення помер на місці.

Прокурор надав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 днів. Своє клопотання обґрунтовує тим, що на даний час ризики, які враховувалися при обрання вказаного запобіжного заходу не відпали. Зазначає, що необхідність продовження стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати якщо обвинуваченому не буде продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під ватрою. Так обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчинення особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років. На час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 мешкав в АДРЕСА_2 , яке знімав. Одразу після вчинення кримінального правопорушення, залишив місце події, допомогу пораненому ОСОБА_6 не надав, швидку допомогу та поліцію не викликав на місце. З нехтуванням віднісся як до обставин вчинення злочину так і до ОСОБА_6 . Через деякий час був повернутий до військової частини телефонним дзвінком керівництва військової частини, коли його почали розшукувати працівники поліції де він і був затриманий на території військової частини НОМЕР_1 , про подію та обставини при яких було спричинено ножове поранення ОСОБА_6 нікому не повідомив, неодружений, неповнолітніх, інвалідів, пенсіонерів на утриманні останній не має, що свідчить про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, зареєстрований на значній відстані від суду, в м. Харкові який межує з кордоном Російської Федерації, може вчинити інше кримінальне правопорушення пов`язане з ухиленням від обов`язків військової служби, шляхом нез`явлення до розташування військової частини НОМЕР_1 , оскільки обвинувачений ОСОБА_5 є військовослужбовцем військової служби за контрактом та уразі зміни йому запобіжного заходу повинен негайно повернутись до розташування військової частини НОМЕР_1 , де повинен буде виконувати військовий обов`язок, пов`язаний з носінням військової зброї або виконувати завдання у відрядженні. Крім того, зможе незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які також є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 . Оскільки суд безпосередньо досліджує всі докази та допитує свідків в судовому засіданні. На досудовому розслідуванні ОСОБА_5 ніяким чином не сприяв розкриттю вказаного злочину та взагалі відмовився надавати будь які показання. ОСОБА_5 може використовувати будь які обставини нездоланної сили або умисно створювати обставини з метою уникнення кримінальної відповідальності та затягувати судовий розгляд і таким чином перешкоджати правосуддю. Відтак, є достатні підстави вважати про об`єктивну наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам. На теперішній час у судовому засідання триває розгляд обвинувального не допитані свідки заявлені стороною обвинувачення та сам обвинувачений.

Представник потерпілої до судового засідання не з`явився, але повідомлявся належним чином про час та місце слухання справи.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора та звернула увагу, що на досудовому розслідуванні обвинувачений скористався своїм правом передбаченим ст. 63 Конституції України. Вважала за можливе обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав думку захисника та заперечував проти клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надане клопотання, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підстави для розгляду клопотання одноособово головуючим.

Абз. 5 п. 20-5 Перехідних положень КПК України передбачено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому ч. 3ст. 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Питання проведення розгляду одноособово головуючим відбувається на підставі ч. 6 ст. 615 КПК, відповідно до якої: у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому КПК порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Відповідна норма закону надає право суду у випадку не можливості проведення засідання в порядку передбаченому КПК, тобто в тому числі повним складом суду, вважати строк тримання під вартою особи продовженням до вирішення такого питання відповідно до встановленого порядку.

Суд не зміг зібратись колегіальним складом, оскільки члени колегії ( ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ) перебувають у відпустці, у зв`язку з чим, головуючий застосував вищезазначену норму закону, провів аналогію з ч.3 ст.331 КПК України, та вирішив розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою у даному кримінальному провадженні одноособово.

Враховуючи те, що обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - спливає 18.08.2023 р., а до вказаного терміну судове провадження не може бути завершено, у зв`язку веденням на території України воєнного стану, не допитом свідків заявлених стороною захисту (понятих, які приймали участь у слідчих діях) і обвинуваченого, суд вважає з необхідне розглянути клопотання прокурора.

Суд приймає до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, те, що він раніше не судимий, не одружений, під час проходження військової служби проживав на території Одеської області в орендованому житлі, суд приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, а також вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, враховує те, що наразі на всій території України ведено воєнний стан і обвинувачений у судовому засіданні не був допитаний, і з метою уникнення ризиків переховуватися від суду, можливості вчинення іншого злочину, а також з метою недопущення впливу на свідків, які не допитані у судовому засіданні.

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_5 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Водночас, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також у рішенні «Харченко проти України», ЄСПЛ зазначив, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім того, у справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 , суд на теперішній час не встановив.

Аналізуючи вищенаведене, також тяжкість та характер вчиненого злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , а саме заподіяння смерті військовослужбовцю з яким проходив службу на території однієї військової частини, тяжкість покарання яке передбачає від 7 до 15 років позбавлення волі. Враховуючи, що на даній стадії судового розгляду не допитані свідки заявлені стороною захисту та не допитаний обвинувачений, суд позбавлений можливості врахувати вагомість доказів вини обвинуваченого.

За таких обставин, на переконання суду, застосування більш м`яких запобіжних заходів навіть за наведених обставин, не дасть можливості запобігти встановленим ризикам, а інтереси суспільства переважають обмеження в правах, які має понести обвинувачений на час судового розгляду.

Таким чином, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані, ризики, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

Згідно ст. 183 КПК України враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені злочину, який спричинив загибель людини, альтернативний запобіжний захід у вигляді застави суд, не визначає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 181, 183, 331, 371, 372, 376, 392 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з 04.08.2023 р. до 02.10.2023 року, включно, на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копію ухвали направити на електроні адреси сторонам та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1