Справа№ 953/367/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,.

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження №0001066 від 22.11.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Золочів Харківської області, громадянин України, раніше не судимий, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , (увільненого від займаної посади і зарахованого у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ), у військовому званні: «старший солдат», не одружений, освіта повна загальна середня, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 .

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,-

встановив:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2 від 08.03.2022 старшого солдата запасу ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , а відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який було продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої захистом Вітчизни, незалежності службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про зроблені йому зауваження все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових конституційним обов`язком громадян України. актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, Якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом (строкову), за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Однак, старший солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 25.08.2022 року вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилитись від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, старший солдат ОСОБА_5 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав 25.08.2022 після закінчення проходження лікування в КНП «Чутівська центральна лікарня» (м. Чутово Полтавська область), де останній перебував з 20.08.2022 по 25.08.2022, цей же день 25.08.2022 ОСОБА_5 в умовах воєнного стану без поважних причин вчасно не прибув до місця несення служби, а саме пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 (по АДРЕСА_2 ) та без відповідних дозволів командирів і начальників, без документального оформлення відпустки чи відрядження вирушив за місцем свого проживання.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця старший солдат ОСОБА_5 в період з 25.08.2022 по 12.12.2022 в умовах воєнного стану, незаконно постійно перебував поза межами місця несення військової служби та розташування підрозділу без поважних причин та проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.

За час відсутності на пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , старший солдат ОСОБА_5 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території місця служби в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 12.12.2022 моменту з`явлення до розташування військової частини НОМЕР_1 , що на той час дислокувалась по АДРЕСА_2 .

Суд вважає що дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

21 липня 2023р. між прокурором, обвинуваченим та захисником досягнута угода про визнання винуватості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України визнав повністю та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, визначені ст. 473 КПК України наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнанні винуватості та наполягав на затвердженні угоди.

Захисник ОСОБА_6 просила затвердити угоду про визнання винуватості та призначити покарання, визначене в угоді.

Прокурор просив угоду затвердити.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_3 досягли угоди про визнання винуватості та підписали її. Обвинувачений ОСОБА_5 , беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин. Між обвинуваченим, захисником та прокурором досягнута домовленість про призначення покарання: із застосуванням ст. 69 КК України, та сторони погоджуються на призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з заміною на підставі ст. 62, 69 КК України покарання ОСОБА_5 на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:

Відповідно ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

ОСОБА_5 розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні та активно сприяв розкриттю даного злочину. Потерпілих від кримінального правопорушення не має. Шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення не завдана, тяжкі наслідки відсутні.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, щоОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Суд вважає, що укладення сторонами угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє положення, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду власних дій, наявності відчуття жалю за вчинене, розуміння наслідків своїх дій, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що зазначено стороною обвинувачення в ході судового розгляду.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, внаслідок яких шкода завдана лише державним інтересам, від злочину потерпілих немає, суд доходить висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди, та призначення ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України з заміною на підставі ст. 62, 69 КК України призначеного ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

В строк відбуття покарання ОСОБА_5 слід зарахувати термін перебування під вартою з 26 грудня 2022р. по 23 лютого 2023р.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_5 у вигляді застави, до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне залишити без змін.

Речові докази, судові витрати та цивільний позов відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 468, 469, 474, 475 КПК України суд, -

ухвалив:

Угоду про визнання винуватості від 21 липня 2023р. укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_5 та захисником ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001066 від 22.11.2022, - затвердити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.5 ст.407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 21.07.2023р. покарання за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі ст. 62, 69 КК України призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки замінити на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

В строк відбуття покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахувати термін перебування під вартою з 26 грудня 2022р. по 23 лютого 2023р.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді застави після набрання вироком чинності скасувати, а заставу у сумі 74 430 (сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять) грн. повернути заставодавцю ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: