Єдиний унікальний номер судової справи 201/7759/20
Номер провадження 1-кп/201/259/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах кримінального провадження, відомості про яке 21 січня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинськ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке 21 січня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України.

Прокурором ОСОБА_5 30 червня 2023 року до канцелярії суду подані клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор ОСОБА_5 посилався на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 січня 2022 року, який в подальшому був неодноразово продовжений судом.

ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України.

На думку прокурора ОСОБА_5 , метою продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підтвердження продовження існування ризику можливих спроб обвинуваченого переховуватися від суду прокурор зазначає про те, що 22.11.2021 року під час виходу суду до нарадчої кімнати для вирішення клопотання прокурора про обрання ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній, не дочекавшись виходу колегії суддів із нарадчої кімнати, залишив приміщення суду, при цьому залишив територію Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська самостійно, таким чином вдався до переховування від суду.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_11 неодноразово не з`являвся у судові засідання по кримінальному провадженню за його обвинуваченням, про причини своєї неявки суд не повідомляв, так само як і неодноразово не з`являвся у судові засідання за викликами суду з розгляду кримінальних проваджень за його обвинуваченням, що перебувають на розгляді в інших судах м. Дніпропетровська.

Вказані обставини є також свідченням порушення обвинуваченим ОСОБА_11 покладеного на нього процесуального обов`язку прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк, заздалегідь повідомити суд про це, що передбачено п. п. 1, 2, ч. 7 ст. 42 КПК України та пов`язаного із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді застави, а отже є порушенням умов застосованого запобіжного заходу.

Отже, наведені факти свідчать про намагання обвинуваченого ОСОБА_11 переховуватись від суду і сторона обвинувачення вважає це доведеним.

Наявність же ризику, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення не з`явиться на суді або вчинять дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя, з огляду на прецедентне право Конвенції є прийнятним для відмови у звільненні особи з-під варти.

Тобто метою продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_11 під вартою є забезпечення належного подальшого судового розгляду у даному кримінальному провадженні.

Крім того, оцінюючи ризик того, що обвинувачений може ухилятися від правосуддя, суд повинен виходити ще й з того, що у разі визнання винуватим у цих кримінальних правопорушеннях, обвинуваченому може бути призначено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років.

Тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, також зобов`язаний оцінювати при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу.

Також, на переконання прокурора, додатковим підтвердженням того, що обвинувачений ОСОБА_11 може здійснити дії направлені на переховування від правосуддя є й факт того, що у 2018 році обвинувачений вже був засуджений за ч. 1 ст. 390 КК України, за ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, а саме за самовільне залишення місця обмеження волі - виправного центру, а у цьому кримінальному провадженні, обвинувачується за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, в організації готування своєї втечі з під варти, як особою, що перебувала в попередньому ув`язненні, вчиненому вже організованою групою.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 , стороною обвинувачення було надано суду копії відповідних процесуальних документів - обвинувальних актів та ухвал суду про призначення судового розгляду ще у трьох кримінальних провадженнях за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, обвинувальні акти у яких перебувають у Бабушкінському та Жовтневому районних судах. На цей час судовий розгляд у даних кримінальних провадженнях триває.

Окрім того, 26.04.2022 до суду направлено ще один обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_11 - обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000325 за обвинуваченням ОСОБА_11 за ст. 257, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України. Справа перебуває на розгляді колегії суддів Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (Справа № 190/538/22). Судовий розгляд триває.

Вказаний факт, на переконання прокурора, є також підтвердженням неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_11 , зокрема прибувати за викликом до суду, шляхом застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів.

Також, на думку прокурора, наведені обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_11 схильний до протиправної поведінки та дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_11 може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема знов вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підтвердженням обґрунтованості ризику вчинення ОСОБА_11 іншого кримінального правопорушення, на переконання прокурора, є наявність в обвинуваченого 4-х попередніх судимостей, що, з огляду, на відсутність будь-яких інших позитивних характеристик, створює йому відповідну негативну репутацію.

Крім того, прокурор у своєму клопотанні посилався на наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню, про що свідчить грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_11 порядку у залі судового засідання, агресивна поведінка останнього та застосування фізичної сили, в тому числі, намагання розбити скло у місці тримання обвинувачених у залі судового засідання, з метою зриву подальшого проведення судового засідання, що відбувалося неодноразово у судових засіданнях 29 березня 2023 року та 10 травня 2023 року.

У судовому засіданні 26 червня 2023 року обвинувачений ОСОБА_11 знову вдався до умисних дій з порушення порядку у залі судового засідання, за що був тимчасово видалений із зали судових засідань.

Вказані факти, на переконання прокурора, є беззаперечним підтвердженням наявності вже не ризику, а факту перешкоджання обвинуваченим ОСОБА_11 кримінальному провадженню та є свідченням обґрунтованості висновку того, що обвинувачений ОСОБА_11 не має наміру належним чином виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, що вказує на те, що будь-який інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить їх виконання останнім.

Тому, прокурор вважав, що спроба обвинуваченого ОСОБА_11 переховуватись від суду з метою уникнення взяття під варту, численні судимості, наявність на даний час обвинувачень у вчиненні ним ще цілої низки кримінальних правопорушень, спроби ухилення в минулому від відбування покарання, організація спроби втечі з-під варти при перебуванні у попередньому ув`язненні, а також недотримання ним умов застосованого до нього в іншому кримінальному провадженні, судовий розгляд у якому триває, запобіжного заходу у вигляді застави, агресивна поведінка, спрямована на перешкоджання кримінальному провадженню, свідчать про те, що ризики переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення подальших кримінальних правопорушень продовжують існувати і з плином часу аж ніяк не зменшуються.

За наведених у клопотанні обставин, на думку прокурора, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_11 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив клопотання задовольнити і обрати запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів.

При цьому, у клопотанні прокурор ОСОБА_5 зазначив, що копії відповідних документів на підтвердження викладених доводів, були надані ним суду при розгляді попередніх клопотань.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор ОСОБА_5 посилався на те, що ОСОБА_15 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, у період з 09 жовтня 2019 року по 18 лютого 2020 року у співучасті із ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , організованою групою, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, а саме готування до злочину - втечі з-під варти, особи, яка перебуває в попередньому ув`язненні, а саме підозрюваного ОСОБА_11 , що утримувався у ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4», вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчиненому організованою групою, та на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_15 у вчиненні 18 лютого 2020 року біля будинку АДРЕСА_8 , організованою групою, спільно із ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 146 КК України, а саме нападу на громадянку ОСОБА_17 , з метою заволодіння її майном, поєднаному із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому організованою групою та незаконному позбавленні волі та викраденні людини- потерпілої ОСОБА_17 , вчиненому з корисливих мотивів, організованою групою, та вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у незакінченому замаху на вимагання - вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілою ОСОБА_17 , обмеження свободи цієї особи, з погрозою вбивства, що завдало б майнової шкоди в особливо великих розмірах, вчиненому організованою групою, за вчинення яких законом передбачене покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Так, за наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_5 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованих злочинів, а також те, що останній раніше засуджений за ст. 332 КК України, тобто за незаконне переправлення осіб через державний кордон, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_17 , адже обізнаний про анкетні данні, адреси роботи і місця проживання останньої, свідків та інших обвинувачених, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу, а також наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_15 у готуванні втечі з-під варти підозрюваного ОСОБА_11 , який утримувався у ДУ «Державна установа виконання покарання № 4», за матеріальну винагороду, запропоновану останнім.

Разом із цим, прокурор у своєму клопотання посилався на відсутність будь-яких даних, які б свідчили про зменшення ризиків, які продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_15 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, тож просив продовжити раніше застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів.

В обґрунтування доводів клопотань про продовження обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор ОСОБА_5 посилався на те, що вказані особи обґрунтовано підозрюється у вчиненні 18 лютого 2020 року біля будинку АДРЕСА_8 , організованою групою, спільно із ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 146 КК України, а саме нападу на громадянку ОСОБА_17 , з метою заволодіння її майном, поєднаному із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому організованою групою та незаконному позбавленні волі та викраденні людини- потерпілої ОСОБА_17 , вчиненому з корисливих мотивів, організованою групою, та вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у незакінченому замаху на вимагання - вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілою ОСОБА_17 , обмеження свобод цієї особи, з погрозою вбивства, що завдало б майнової шкоди в особливо великих розмірах, вчиненому організованою групою, за вчинення яких законом передбачене покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Так, за наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_5 , продовжують існувати враховані при застосування та подальшому продовженні ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованих злочинів, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_17 адже обізнаний про анкетні данні, адреси роботи і місця проживання останньої, свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом навмисного затягування судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу.

Поряд із цим, прокурор вказав, що обвинувачений ОСОБА_12 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів та особливо тяжких злочинів, зокрема - бандитизм, крадіжки, розбійні напади, незаконне поводження із вогнепальною зброєю, умисне тяжке тілесне ушкодження, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, і знов притягається до кримінальної відповідальності та обвинувачується у вчиненні з корисливих мотивів тяжких та особливо тяжких злочинів, що створює обвинуваченому негативну репутацію та є тими обставинами, які можуть характеризувати його особу, як схильну до вчинення злочинів.

Наведені обставини підтверджуються наданою раніше копією довідки про судимості відносно обвинуваченого ОСОБА_12 .

За наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_5 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованих злочинів, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_17 адже обізнаний про анкетні данні, адреси роботи і місця проживання останньої, свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом навмисного затягування судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу.

Разом із цим, прокурор у своєму клопотанні вказав, що обвинувачений ОСОБА_13 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, зокрема, крадіжок, незаконного заволодіння транспортним засобом, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, і знов притягається до кримінальної відповідальності та обвинувачується у вчиненні з корисливих мотивів тяжких та особливо тяжких злочинів, що створює обвинуваченому негативну репутацію та є тими обставинами, які можуть характеризувати його особу, як схильну до вчинення злочинів.

Наведені обставини підтверджуються наданою раніше копією довідки про судимості відносно обвинуваченого ОСОБА_13 .

Поряд із цим, прокурор ОСОБА_5 у своїх клопотаннях зазначив, що на підтвердження продовження існування передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливих спроб обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом навмисного затягування судового розгляду, вказує протиправна поведінка останніх у судовому засіданні 18.01.2022 року, яка полягала у порушенні обвинуваченими порядку судового засідання, які не підкорялися розпорядженням головуючого судді, вдалися до застосування фізичної сили і, як наслідок, ОСОБА_12 розбив захисне скло у місці тримання обвинувачених, у зв`язку із чим, на підставі ухвали суду обвинувачені були видалені з зали судового засідання.

Більш того, за даним фактом розпочато кримінальне провадження, відомості про яке 24 січня 2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038 та 26.04.2022 року обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України направлено до суду.

Такі ж дії, спрямовані на порушення порядку в залі судового засідання, агресивна поведінка обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яка полягала у намаганні останніми розбити скло у будівлі для тримання обвинувачених, мали місце і під час судових засідань 29 березня 2023 року та 10 травня 2023 року, були вчинені з метою перешкоджання кримінальному провадженню та зриву судового засідання.

Також, у судовому засіданні 26 червня 2023 року обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 знову вдалися до вчинення умисних дій, направлених на порушення порядку у залі судового засідання за що останні тимчасово були видалені із зали судових засідань.

На переконання прокурора ОСОБА_5 , раніше зазначені ризики, не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, тож просив продовжити раніше застосований запобіжний захід відносно останніх на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подані ним клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив їх задовольнити з наведених у клопотанні підстав. Також прокурор зазначив, що вказані клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були передані обвинуваченим через канцелярію ДУВП № 4, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 отримали їх, що підтверджується розписками останніх, а обвинувачений ОСОБА_11 відмовився від отримання вказаних клопотань, про що свідчать акт, складений працівниками ДУВП № 4.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що до клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ним не додано додатків, а тому таке клопотання не обґрунтоване, прокурор зазначив, що такі доводи не узгоджуються із положеннями КПК України, оскільки на даний час вирішується клопотання про продовження запобіжного заходу, а не клопотання про застосування запобіжного заходу, порядок розгляду якого передбачений ст. 184 КПК України.

Також, стосовно доводів сторони захисту про тривалий час перебування обвинувачених під вартою прокурор зазначив, що розгляд попереднього клопотання сторони обвинувачення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відбувся 15 травня 2023 року, після якого було призначено ще 12 або 13 дат судових засідань по вказаному кримінальному провадженню, та суд мав перейти до дослідження доказів сторони обвинувачення. Однак, вказані судові засідання не відбулися саме через неодноразову неявку захисників у судове засідання.

Просив клопотання задовольнити та продовжити обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_15 - адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свою позицію мотивував тим, що докази на підтвердження обґрунтування ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, відсутні. Посилався на формальний підхід сторони обвинувачення до підготовки такого клопотання, оскільки текст клопотання кожного разу є ідентичним попередньому.

Зазначив, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не підтверджений та формально перерахований прокурором у клопотанні, оскільки його підзахисний з моменту затримання перебуває під вартою.

Також, захисник ОСОБА_7 зазначив, що вплив з боку його підзахисного на потерпілу стороною обвинувачення не підтверджений, а, навпаки, спростований потерпілою під час її допиту в судовому засіданні. Стосовно впливу на свідків та інших обвинувачених зазначив, що від останніх такі заяви не надходили, а тому ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором не доведений.

Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України захисник ОСОБА_7 вважав виключно домислами прокурора, оскільки попередня судимість ОСОБА_15 погашена.

Крім того, посилався на те, що ФОП ОСОБА_18 , яка є сестрою його підзахисного, готова офіційно працевлаштувати ОСОБА_15 на посаду продавця та надавати останньому практичну допомогу у здійсненні службових повноважень, на підтвердження чого захисник надав гарантійний лист від 29.06.2023 року.

Разом із цим, захисник ОСОБА_7 зазначив, що його підзахисний позитивно характеризується за місцем мешкання, про що надав відповідну характеристику.

Окрім того, захисник посилався на те, що за час перебування ОСОБА_15 в умовах ДУ «ДУВП № 4» стан здоров`я останнього значно погіршився, його підзахисний страждає на захворювання, які не можуть бути вилікувані в умовах утримання його під вартою, на підтвердження чого надав копії медичних документів.

Також, захисник ОСОБА_7 зазначив, що він не звертався з відповідними клопотаннями до ДУ «ДУВП № 4» про надання медичної допомоги ОСОБА_15 , при цьому, стверджував, що всім відомо про те, що у цьому закладі відсутня належна медична допомога.

Тож просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, вказавши, що ОСОБА_15 на відміну від інших обвинувачених поводить себе у судових засіданнях чемно.

Обвинувачений ОСОБА_15 повністю підтримав позицію свого захисника - адвоката ОСОБА_7 та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт. При цьому, підтвердив, що після постановлення судового рішення, його вивозили із ДУ «ДУВП № 4» до лікарні ім. І.І. Мечникова, де провели обстеження, в подальшому в умовах СІЗО здійснили УЗД печінки.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_6 зазначила, що особу її підзахисного протягом двох років належним чином не встановлено, жодних документів на підтвердження особи ОСОБА_11 матеріали кримінального провадження не містять.

Також захисник ОСОБА_6 , висловлюючи свою позицію в цілому, посилалася на формальний підхід сторони обвинувачення до підготовки клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки текст клопотання кожного разу ідентичний попередньому, у даному клопотанні додано лише один абзац стосовно судового засідання, яке відбулося 26 червня 2023 року.

Разом з тим, захисник ОСОБА_6 зазначила, що суд проводить розгляд лише в межах висунутого особі обвинувачення, а тому посилання прокурора на неявки ОСОБА_11 в судові засідання з розгляду інших кримінальних проваджень відносно останнього не мають значення для вирішення цього клопотання.

Також, захисник ОСОБА_6 зазначила, що вплив з боку її підзахисного на потерпілу стороною обвинувачення не підтверджений, а, навпаки, спростований потерпілою під час її допиту в судовому засіданні. Стосовно впливу на свідків зазначила, що анкетні дані останніх змінені, а тому ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставним.

Вказала, що її підзахисний досить тривалий час утримується під вартою, а відповідно до практики ЄСПЛ ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України з плином часу зменшуються

Стосовно неналежної поведінки ОСОБА_11 в ході проведення судового розгляду, захисник ОСОБА_6 зазначила, що така поведінка її підзахисного обумовлена тим, що останній лише намагався висловити свою думку, однак, йому не надавали такої можливості, у зв`язку з чим, в подальшому його було видалено із зали судових засідань.

За наведених обставин, захисник ОСОБА_6 просила, з урахуванням того, що анкетні дані її підзахисного не встановлені, з метою недопущення порушення прав невстановленої особи, визначити розмір застави на розсуд суду, оскільки така особа вже 2 роки утримується під вартою без застосування альтернативного запобіжного заходу.

Окрім того, захисник ОСОБА_6 зазначила, що сторона захисту не має наміру та зацікавленості в затягуванні судового розгляду вказаного кримінального провадження, а, навпаки, зацікавлена в скорішому його продовженні. Судові засідання після 15 травня 2023 року відкладалися не лише у зв`язку із неявками захисників, а, в першу чергу, у зв`язку із неявкою обвинуваченого ОСОБА_16 , до якого у прокурора та суду особливе ставлення, що полягає у незастосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав позицію свого захисника - адвоката ОСОБА_6 у повному обсязі. Посилався на неодноразові неявки ОСОБА_16 і на те, що необхідно перевірити поважність причин неприбуття останнього до суду, а також перевірити версію ОСОБА_16 стосовно його переслідування.

Стверджував, що його особу та анкетні дані до теперішнього часу не встановлені і навіть не здійснено жодних запитів до відповідних органів щодо встановлення його особи або родичів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свою позицію мотивував тим, що клопотання прокурора є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам КПК України. Також стороною обвинувачення не доведена недостатність застосування до його підзахисного ОСОБА_12 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту.

Вважав, що ризики, зазначені прокурором у клопотанні не доведені та належним чином не обґрунтовані, його підзахисний майже три роки утримується під вартою, що є досить тривалим строком.

Тому вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_12 повністю підтримав позицію свого захисника - адвоката ОСОБА_9 , вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем реєстрації, подавши письмові заперечення на клопотання прокурора. Додав, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, доказів на підтвердження його вини у вчиненні інкримінованих правопорушень прокурором не надано, тим більше, під час допиту потерпілої у судовому засіданні остання повідомила, що ніхто на неї тиск не здійснював, гроші не вимагав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_10 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свою позицію мотивував тим, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 184, ст. 199 КПК України, оскільки, в тому числі, не містить посилань на матеріали кримінального провадження, відсутні відповідні додатки, якими сторона обвинувачення обґрунтовує свої доводи. Таким чином, клопотання прокурора фактично складається з надуманих міркувань сторони обвинувачення без надання відповідних доказів.

Висунуте в обвинувальному акті обвинувачення його підзахисному є необґрунтованим, адже не містить жодної інформації стосовно того, що саме вчинив ОСОБА_13 , доказів на підтвердження вини його підзахисного у вчиненні інкримінованих останньому кримінальних правопорушень немає, і, як наслідок, ризики, зазначені прокурором у клопотання - відсутні.

Разом з тим, захисник ОСОБА_10 зазначив, що ОСОБА_13 тривалий час перебуває під вартою, втім, лише тяжкість інкримінованих правопорушень, відповідно до практики ЄСПЛ, не може бути підставою для продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зауважив на тому, що прокурором в клопотанні зазначені невірні відомості стосовно попередніх судимостей його підзахисного, зокрема, що ОСОБА_13 був раніше засуджений за вчинення умисних тяжких злочинів, в той час, коли його підзахисний був засуджений за вчинення одного умисного тяжкого кримінального правопорушення та має декілька судимостей за нетяжкі злочини, покарання за якими останнім відбуте повністю.

Просив врахувати тривалість перебування ОСОБА_13 під вартою, а також звернення батька останнього до суду із зобов`язанням забезпечити виконання ОСОБА_13 умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

За наведених ним підстав, просив залишити клопотання прокурора про продовження ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без задоволення та застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_13 повністю підтримав позицію свого захисника - адвоката ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_16 залишили вирішення клопотань прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на розсуд суду.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ухвал Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2020 року застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вигляді тримання під вартою продовжено до 18 серпня 2020 року, який в подальшому був неодноразово продовжений судом. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний та в подальшому продовжений обвинуваченим, закінчується 13 липня 2023 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 січня 2022 року, який в подальшому був неодноразово продовжений судом. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний та в подальшому продовжений обвинуваченому, закінчується 13 липня 2023 року.

Так, оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України та у разі визнання ОСОБА_11 винуватим у вчиненні зазначених злочинів, останньому загрожує максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком 15 років.

При цьому, при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Отже, колегія суддів враховує особистість обвинуваченого ОСОБА_11 та його репутацію, зокрема, те, що останній у свої 24 роки є особою раніше (чотири рази) судимою за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі, і за злочин, передбачений ч. 1 ст. 390 КК України - ухилення від відбування покарання у вигляді обмеження волі.

При цьому, виходячи за наданих прокурором ще під час розгляду клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою документів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 звільнився з місць позбавлення волі в травні 2019 року і вже 6 жовтня 2019 року знову був затриманий та арештований. Вчинення першого злочину за наявними обвинуваченнями, ОСОБА_11 інкримінується 22 липня 2019 року, тобто через 2 місяці після звільнення, що дає колегії суддів об`єктивні та достатні підстави вважати, що останній схильний до вчинення злочинів, що безумовно створює обвинуваченому негативну репутацію.

Окрім того, зазначені обставини у сукупності із пред`явленим на даний час ОСОБА_11 обвинуваченням в організації втечі з-під варти, в той саме час, коли він перебував в попередньому ув`язненні, свідчать про схильність останнього до ухилення від явки до правоохоронних органів та суду з метою уникнення можливого покарання, що, у свою чергу, є об`єктивним підтвердженням наявності ризику можливих спроб обвинуваченого переховуватись від суду.

Поряд із цим, колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 не одружений, офіційно не працевлаштований, та, з огляду на наведені вище факти, зокрема, наявності судимостей та відбуття покарання в кримінально-виконавчих установах, подальше після звільнення перебування під вартою у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах іншого кримінального провадження, не має міцних соціальних зв`язків.

Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2022 року, в межах розгляду судової справи № 932/2545/20 під головуванням судді ОСОБА_19 , заставу в розмірі 237 900 гривень, внесену 06.09.2021 року ОСОБА_6 за ОСОБА_11 , звернено у дохід держави, у зв`язку із порушенням ОСОБА_11 покладених судом обов`язків при застосуванні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, та в подальшому збільшено її розмір.

Отже, наведені вище обставини, на переконання колегії суддів, безумовно підтверджують факт намагання обвинуваченого ОСОБА_11 переховуватись від суду та його небажання дотримуватися належної процесуальної поведінки, навіть після ухваленого рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, колегія суддів погоджується із заявленим прокурором ризиком можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_11 вчинити інше кримінальне правопорушення, та вважає, що цей ризик не зменшився і продовжує існувати.

Так, як зазначено вище обвинувачений ОСОБА_11 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, у тому числі, і за вчинення злочину, пов`язаного із втечею з установи відбування покарання, що підтверджується відповідною довідкою по обліках АІС, яка долучена до матеріалів кримінального провадження.

Більш того, після звільнення з місць позбавлення волі обвинувачений ОСОБА_11 через нетривалий проміжок часу вже обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних з організацією вчинення організованою групою, за співучасті ще п`яти співучасників - обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , нападу на ОСОБА_17 , з метою заволодіння її майном, поєднаного із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої (розбій), з організацією незаконного позбавлення волі та викрадення людини - потерпілої ОСОБА_17 , з корисливих мотивів, з організацією незакінченого замаху на вимагання - вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілою ОСОБА_17 , обмеженням її свобод, з погрозою вбивства потерпілої, а також з організацією готування до злочину - втечі з-під варти, особою, яка перебуває в попередньому ув`язненні, вчиненому організованою групою.

При цьому, колегія суддів враховує, що вчинення наведених вище злочинів інкримінується ОСОБА_11 під час його перебування у попередньому ув`язненні, в камері ДУВП № 4 в Дніпропетровській області, тобто під час перебування під вартою відповідно до ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2019 року про застосування до нього запобіжного заходу, строк дії якого в подальшому продовжено, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 187 КК України, у кримінальному провадженні № 0002329.

Тим більше, зважаючи на принцип презумпції невинуватості, наявність в різних районних судах м. Дніпропетровська обвинувальних актів за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні тяжких злочинів, судовий розгляд по яким триває, що не заперечує сторона захисту і безпосередньо обвинувачений, є тими обставинами, які можуть характеризувати ОСОБА_11 , як особу схильну до протиправної поведінки.

Отже, на переконання колегії суддів, вищенаведені обставини у сукупності із встановленими даними про особистість обвинуваченого ОСОБА_11 та його негативною репутацією, доведеного факту втечі з місць позбавлення волі, достатньою мірою підтверджують обґрунтованість та доведеність ризику того, що останній може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, наведені дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на продовження існування ризиків можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_11 переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, ступень яких є досить високим.

Окрім того, колегія суддів погоджується із позицією прокурора щодо виникнення передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику, зокрема, спроб обвинуваченого ОСОБА_11 перешкоджати кримінальному провадженню шляхом вчинення дій, спрямованих на порушення порядку в залі судового засідання, що полягало в нецензурній лайці обвинуваченого, як на адресу прокурора, так і у бік колегії суддів, агресивній поведінці останнього, застосуванні фізичної сили та намаганні розбити скло у будівлі для утримання обвинувачених задля зриву судових засідань 29 березня 2023 року та 10 травня 2023 року, про що зазначалося у попередніх судових рішеннях.

На підтвердження продовження існування цього ризику свідчить поведінка обвинуваченого ОСОБА_11 у судовому засіданні 26 червня 2023 року, який знову вдався до дій, спрямованих на порушення порядку судового засідання, які полягали в висловлюванні нецензурної лайки тощо, за що останній поряд із іншими обвинуваченими був тимчасово видалений із зали судового засідання.

Тож, колегія суддів розцінює таку поведінку та дії обвинуваченого, як навмисне перешкоджання кримінальному провадженню у такий спосіб та визнає наявність продовження існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, повністю доведеним.

Поряд із цим, під час розгляду клопотання, колегія суддів не може врахувати посилання прокурора у клопотанні на наявність передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_11 впливати на потерпілу, свідків та інших обвинувачених у даному кримінальному провадженню, з підстав відсутності достатнього обґрунтування на підтвердження існування цих ризиків, про що вже зазначалося у попередніх судових рішеннях.

Оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років.

Поряд із цим, колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_15 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.

Втім, під час оцінки ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії» (W. v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

А отже, наведені дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на продовження існування ризиків можливих спроб ОСОБА_15 переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_17 , адже він обізнаний про анкетні данні, адреси роботи і місця проживання останньої, та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу, наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_15 у готуванні втечі з-під варти підозрюваного ОСОБА_11 , який утримувався у ДУ «Державна установа виконання покарання № 4» за матеріальну винагороду, запропоновану останнім.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років.

При цьому, колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, а також раніше неодноразово судимий, у тому числі, і за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, а також злочинів проти життя та здоров`я, судимість за вчинення яких у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати його особу, як схильну до вчинення злочинів, що підтверджується раніше наданою прокурором копією довідки про судимості ОСОБА_12 .

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років.

При цьому, колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_13 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, а також раніше неодноразово судимий, у тому числі, і за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, судимість за вчинення яких у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати його особу, як схильну до вчинення злочинів, що підтверджується раніше наданими прокурором копією довідки про судимості ОСОБА_13 .

Окремо, колегія суддів при вирішенні цього питання не може залишити поза увагою і процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , як у судовому засіданні 18.01.2022 року, так і у попередніх судових засіданнях, під час яких останні неодноразово висловлювалися нецензурною лайкою, як на адресу колегії суддів, так і у бік прокурора, голосно кричали, погрожували фізичною розправою, ОСОБА_12 вдався до застосування фізичної сили, внаслідок чого було розбито захисне скло у місці тримання обвинувачених, за що обвинувачені на підставі ухвали суду у порядку ч. 1 ст. 330 КПК України були видалені з зали судового засідання за повторне порушення порядку судового засідання.

За цим фактом розпочато кримінальне провадження, відомості про яке 24 січня 2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038 та обвинувальний акт відносно ОСОБА_12 направлено до суду.

Така поведінка ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , на переконання колегії суддів, вочевидь вказує на те, що обвинувачені вдалися до спроб перешкоджати кримінальному провадженню шляхом затягування судового розгляду, про що вже зазначалося в попередніх судових рішеннях.

Більш того, аналогічні дії ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , спрямовані на порушення порядку в залі судового засідання, що полягали у висловлюванні обвинуваченими нецензурною лайкою, як на адресу прокурора, так і у бік колегії суддів, агресивній поведінці останніх, застосуванні фізичної сили та намаганні розбити скло у будівлі для утримання обвинувачених з метою зриву судових засідань, мали місце 29 березня 2023 року та 10 травня 2023 року.

На підтвердження продовження існування цього ризику свідчить поведінка обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у судовому засіданні 26 червня 2023 року, які знову вдалися до дій, спрямованих на порушення порядку судового засідання, які полягали в висловлюванні нецензурної лайки та застосуванні ОСОБА_13 фізичної сили та намаганні розбити скло у будівлі для утримання обвинувачених, за що останні порід із іншими обвинуваченими були тимчасово видалені із зали судового засідання.

Тож, колегія суддів розцінює таку поведінку та дії обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , як навмисне перешкоджання кримінальному провадженню у такий спосіб та визнає наявність продовження існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, повністю доведеним.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Поряд із цим, під час розгляду клопотання, колегія суддів не може врахувати посилання прокурора у клопотанні на наявність ризику можливих спроб обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 впливати на інших обвинувачених у даному кримінальному провадженню, з підстав відсутності достатнього обґрунтування на підтвердження існування цього ризику відносно інших обвинувачених.

Окремо, колегія суддів зауважує на тому, що наведена вище така агресивна поведінка ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні 10 травня 2023 року призвела до оголошення у судовому засіданні перерв, під час однієї з яких, потерпіла ОСОБА_17 покинула приміщення суду, подавши до канцелярії суду заяву про погіршення самопочуття внаслідок зухвалої поведінки обвинувачених та вчинення тиску в залі судового засідання, тож суд був позбавлений об`єктивної можливості закінчити допит останньої та з цих підстав змушений продовжити перерву до наступної дати.

Такі дії обвинувачених розцінюються колегією суддів, як вчинення ними спроб перешкоджати кримінальному провадженню шляхом у будь-який спосіб зривати судові засідання та не давати можливості суду слухати справу по суті.

Поряд із цим, в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої по даній справі, тому звільнення з-під варти ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством.

Крім того, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

При цьому, у конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

Тому, за наведених вище обставин, колегія суддів приходить до переконання, що застосування до обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, та не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Доводи сторони захисту стосовно формального підходу сторони обвинувачення до підготовки клопотань про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змісту цих клопотань, який є ідентичним попереднім, колегія суддів вважає необґрунтованими з тих підстав, що на даний час кваліфікація дій обвинувачених не змінилася, як і не встановлено жодних обставин, які б свідчили про зменшення врахованих при вирішення питання про продовження ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризиків або ж втрату ними актуальності.

Навпаки набрав своєї актуальності ризик спроб обвинувачених перешкоджати кримінальному провадженню шляхом затягування судового розгляду, про що свідчать навмисні дії обвинувачених, які полягають у висловлюванні нецензурною лайкою, як на адресу колегії суддів, так і у бік прокурора, погрозах фізичною розправою, застосуванні фізичної сили, внаслідок чого було розбито захисне скло у місці тримання обвинувачених тощо, та направлені виключно на зрив судових засідань.

Слід зауважити, що до таких дій обвинувачені вдалися вже під час здійснення судового провадження по цій справі.

Доводи захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 про недоведеність заявлених прокурором ризиків та їх зменшення з плином часу, колегія суддів вважає необґрунтованими за викладених в цьому рішенні підстав.

Твердження захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 про недоведеність та необґрунтованість наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що анкетні дані свідків змінені в ході проведення досудового розслідування, колегія суддів не приймає до уваги, та вважає такі доводи сторони захисту хибними, оскільки, як було повідомлено прокурором в минулих судових засіданнях, анкетні дані були змінені лише відносно декількох свідків сторони обвинувачення, а не всіх.

Посилання сторони захисту на покази потерпілої ОСОБА_17 , яка під час допиту в суді повідомила, що упродовж досудового розслідування та судового розгляду на неї не здійснювався тиск з боку обвинувачених, а тому ризик впливу на потерпілу втратив свою актуальність після проведення допиту останньої, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, виходячи з позиції захисників, висловленої у судовому засіданні, не виключається можливість повторного допиту ОСОБА_17 після дослідження письмових доказів сторони обвинувачення.

Тим більше, потерпіла ОСОБА_17 надала суду викривальні покази стосовно обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зазначивши роль та участь кожного з них в інкримінованих злочинах, а тому, не переконання колегії суддів, ризик можливих спроб останніх здійснити незаконний вплив на потерпілу з метою змусити змінити покази продовжує існувати дотепер.

Доводи сторони захисту стосовно особливого відношення до обвинуваченого ОСОБА_16 та не застосування до нього запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає хибними та такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, адже положення Кримінального процесуального кодексу України унеможливлюють вирішення судом питання про застосування/обрання будь-якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого за відсутності відповідного клопотання прокурора.

Посилання захисника ОСОБА_10 на відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження вини ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих злочинів, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, адже відповідно до вимог ст. 368 КПК України питання щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину вирішується судом лише після дослідження всіх наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. При цьому, оцінку наданим доказам стосовно їх належності та допустимості суд також має надати в нарадчій кімнаті.

Не є аргументованими й доводи сторони захисту про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_13 .

У даному випадку клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу на стадії судового розгляду вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Посилання захисника ОСОБА_10 на наявність письмового звернення батька його підзахисного до суду із зобов`язанням, у разі застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем їх проживання, забезпечити виконання ОСОБА_13 умов цього запобіжного заходу, колегія суддів не може прийняти до уваги з тих підстав, що до затримання обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, останній, за його словами, проживав разом із батьками за тією ж адресою, і був неодноразово засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів, тож є об`єктивні сумніви у можливості батька обвинуваченого впливати на останнього з метою утримання від вчинення протиправних дій.

Посилання захисника ОСОБА_7 про наявність у його підзахисного ОСОБА_15 міцних соціальних зв`язків, у тому числі, надання ним відповідних документів щодо можливого працевлаштування останнього у сестри, яка є фізичною особою-підприємцем, позитивної характеристики та медичних документів, як на підставу для зміни запобіжного заходу, колегією суддів враховуються, однак вказані обставини не є такими, що свідчать про необхідність скасування запобіжного заходу, застосованого до останнього або його зміни.

Доводи захисника ОСОБА_7 стосовно погіршення стану здоров`я його підзахисного ОСОБА_15 та не надання йому належної медичної допомоги, колегія суддів не приймає до уваги з тих підстав, що на підтвердження цих обставин стороною захисту не надано жодних доказів.

При цьому, оцінюючи надані захисником ОСОБА_7 належним чином завірені копії медичних документів та висновків певних обстежень ОСОБА_15 , колегія суддів зауважує на тому, що всі документи датовані періодом часу з 1998 року по 2016 рік, тож не є актуальними на даний час.

Тим більше, що і захисник ОСОБА_7 підтвердив, що не звертався до медичної частини установи, де утримується його підзахисний, для з`ясування стану здоров`я ОСОБА_15 на даний час.

Слід зауважити, що колегією суддів 28 липня 2022 року за клопотанням сторони захисту постановлено ухвалу, якою зобов`язано начальника Філії Державна установа «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби» у Дніпропетровській та Донецькій областях медична частина № 4 негайно забезпечити організацію заходів, передбачених п. 2.3 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженому спільним наказом Міністерства юстиції України та МОЗ України за №239/5/104 від 10.02.2012 року в частині проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із обов`язковим направленням останнього до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку для проведення медичного огляду та необхідних досліджень.

19 серпня 2022 року на електронну адресу суду надійшов лист начальника Філії Державна установа «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби» у Дніпропетровській та Донецькій областях від 18.08.2022 року, відповідно до якого згідно Медичній карті амбулаторного хворого (форма 025/0) до надходження в установу ОСОБА_15 був оглянутий лікарем КНП «Міська клінічна лікарня № 16» ДОР від 28.02.2022 року, заключення: «Скарг не виказує. Загальний стан задовільний, має місце незначне варикозне розширення поверхневих вен правої гомілки. В умовах ITT та CI3О утримуватись може». Проведено рентген обстеження органів грудної клітки, заключення: «R - даних за патологію легень не має».

28.02.2022 року ОСОБА_15 при надходженні в установу був обстежений лабораторно та оглянутий лікарями Дніпровської міської медичної частини № 4: лікарем загальної практики сімейної медицини, заключення: «На момент огляду терапевтичної патології не виявлено»; лікарем-дерматовенерологом, заключення - «педикульоз, короста - негативно», лікарем-стоматологом, заключення - «раніше санований».

25.03.2022 року був оглянутий лікарем-дерматовенерологом Дніпровської міської медичної частини № 4, заключення - «Різнокольоровий лишай».Призначене лікування отримав у повному обсязі.

12.08.2022 року проведено обстеження (загальний аналіз крові, біохімічне дослідження крові), показники у межах вікової норми.

15.08.2022 року проведено ЕКГ-дослідження, висновок: ЕКГ в межах норми.

15.08.2022 року оглянутий лікарем-терапевтом Дніпровської міської медичної частини № 4, висновок: ожиріння II ст. Надані рекомендації.

18.08.2022 року ОСОБА_15 оглянутий лікарями КП «Дніпропетровска обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» ДОР: лікарем-ендокринологом, висновок - «Гіпоталамичний синдром, нейроендокриннообмінна форма. Ожиріння, 2 ступеня. Рекомендовано: дієта стол №8 на 1600 ккал, контроль ваги»; лікарем-невропатологом, висновок - «Наслідки закритої черепно мозкової травми (ДТП, 2014) у вигляді цефалгічного та астено-вегетативного синдрому. Рекомендовано: нагляд невролога за необхідності при веденні щоденника головного болю (при болях більше 10 разів на місяць), ібупрофен 400мг разово.

На дату надання відповіді стан здоров?я ОСОБА_15 задовільний, знаходиться під наглядом медичних працівників Дніпровської міської медичної частини № 4.

Тож, виходячи з наведеного, обвинувачений ОСОБА_15 був неодноразово обстежений лабораторно і оглянутий лікарями Дніпровської міської медичної частини № 4, так і лікарями КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» ДОР, що повністю спростовує доводи захисника ОСОБА_7 про ненадання належної медичної допомоги його підзахисному в умовах установи, де він утримується під вартою.

Тим більше, актуальних відомостей щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_15 стороною захисту не надано.

Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що органом досудового розслідування не встановлено особу обвинуваченого ОСОБА_11 колегія суддів вважає хибними та відкидає, оскільки, по-перше, стороною захисту не надано жодного документу на підтвердження правильності написання по-батькові ОСОБА_11 без букви «й», тим більше судом встановлено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (як вказано в обвинувальному акті, клопотаннях про застосування та продовження запобіжного заходу), та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (як вказано у численних письмових заявах та клопотаннях його захисників ОСОБА_6 , інших обвинувальних актах відносно ОСОБА_11 ) є однією і тією ж особою і з різницею у написанні по-батькові однієї букви «й», по-друге, такі доводи сторони захисту вже неодноразово були предметом перевірки апеляційною інстанцією, про що також неодноразово зазначалося колегією суддів у попередніх ухвалах про продовження ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_20 стосовно того, що упродовж всього судового розгляду колегією суддів не встановлено його особу та анкетні дані, а також посилання в минулих судових засіданнях на те, що він не є ОСОБА_11 , є громадянином іншої держави, є ОСОБА_21 тощо, розцінюються критично, як хибні, неспроможні та такі, що не відповідають дійсності, а тому і не заслуговують на увагу, тим більше, у судовому засіданні 04.11.2020 року, яке зафіксовано за допомогою технічних засобів програми Акорд, було встановлено особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який повідомив свої анкетні дані, як ОСОБА_11 та інші відомості щодо його особи, які збіглися із тими, що зазначені в обвинувальному акті, а також зазначив про наявність у нього попередніх судимостей, що також відповідає відомостям, зазначеним у довідці по обліках АІС, наданою прокурором.

Стосовно доводів сторони захисту щодо тривалого судового розгляду, під час якого судом лише розглядаються клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, а по суті справа не слухається, колегія суддів зауважує на тому, що затягування судового розгляду має місце, як раз з боку обвинувачених, які неодноразово вдаються до вчинення дій, спрямованих на порушення порядку судового засідання, крім іншого, і у тих випадках, коли суд мав перейти до допиту потерпілої, який, до речі, не був закінчений в тому ж судовому засіданні через протиправну та агресивну поведінку обвинувачених, до дослідження доказів сторони обвинувачення тощо, так і їх захисників, котрі по черзі не з`являються у судові засідання, що безумовно унеможливлює продовження судового розгляду, оскільки, їх участь, з огляду на висунуте обвинувачення, є обов`язковою.

Як приклад, 15 травня 2023 року відносно обвинувачених був продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Починаючи з 15 травня 2023 року і до 03 липня 2023 року за графіком було призначено 8 судових засідань, про дату, час та місце проведення яких всі учасники судового провадження належним чином та заздалегідь були повідомлені, проте всі 8 судових засідань були зірвані через неявку захисників, обвинуваченого ОСОБА_16 та зловживання обвинуваченим ОСОБА_11 своїм правом на захист.

Стосовно доводів захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, необхідно зазначити, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Оцінюючи доводи сторони захисту про необхідність застосування до обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а також посилання на належну процесуальну поведінку та зобов`язання підзахисних дотримуватись умов більш м`якого запобіжного заходу у разі його застосування, колегія суддів вважає їх хибними, неспроможними та такими, що спростовуються зухвалою протиправною поведінкою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , спрямованою на перешкоджання кримінальному провадженню у такий спосіб, яку останні неодноразово демонстрували у судових засіданнях, починаючи з 18.01.2021 року і дотепер, що є тими обставинами, які, вочевидь, свідчать про те, що інший більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт, на застосуванні якого наполягали захисники, не зможе запобігти наявним ризикам та не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Тим більше, навіть найсуворіший запобіжний у вигляді тримання під вартою не зміг запобігти ризику можливих спроб обвинувачених перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та не забезпечив виконання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покладених на них процесуальних обов`язків, а навпаки, цей ризик перетворився в реальні дії з боку останніх, направлені на затягування судового розгляду.

Окремо, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84)

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 13 липня 2023 року, вважає за доцільне клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити та продовжити тримання обвинувачених під вартою строком на 60 днів до 31 серпня 2023 року включно.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави і обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, вирішуючи питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів, зважаючи на те, що ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачуються, в тому числі, і у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних із погрозою застосування насильства, з урахуванням обставин інкримінованих останнім злочинів, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за неможливе, у даному випадку, визначати розмір застави обвинуваченим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 331, 369-372 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосований запобіжний захід відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 31 серпня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою є 31 серпня 2023 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 31 серпня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під вартою, є 31 серпня 2023 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 31 серпня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під вартою, є 31 серпня 2023 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 31 серпня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , під вартою, є 31 серпня 2023 року включно.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 12 годині 00 хвилин 07 липня 2023 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3