№ 207/2846/23
№ 1-кп/207/300/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного реґіону ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Кам`янське в залі Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000275 за звинуваченням :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, має повну середню освіту, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, проходить військову службу на посаді водія 2 піхотного відділення 1 піхотного взводу 1 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "солдат", зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2022 № 79 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 призначено на посаду водія 2 піхотного відділення 1 піхотного взводу 1 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення.

Являючись військовослужбовцем ЗС України, ОСОБА_5 був обізнаний з діючим законодавством щодо заборони носіння бойових припасів, вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Так, відповідно до положень додатку № 1 затвердженого п. 1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, п.п. 2.8, 8.1, 8.2, 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об'єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.

Незважаючи на викладене, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, всупереч зазначених вимог законодавства, вчинив злочин за наступних обставин.

Проходячи військову службу у зазначеній посаді, будучи у відрядженні у АДРЕСА_3 (більш точне місце в ході досудового розслідування не встановлено), приблизно в середині вересня 2022 року (більш точна дата та час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_5 перебував на території бойових дій, розташованій за межами військової частини НОМЕР_1 .

Перебуваючи на законних підставах в зоні бойових дій, під час виконання бойових завдань в районі АДРЕСА_3 , на бойових позиціях військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , в один із днів вересня 2022 року, знайшов 40-мм постріл RLV-HEFJ до підствольних гранатометів ГП-25, ГП-30. Зазначений бойовий припас ОСОБА_5 до 22.09.2022 року на законних підставах зберігав в належному йому рюкзаку з особистими речами, для можливості застосування під час бойових дій в зоні бойових дій в Херсонській області, що було обумовлено бойовою обстановкою.

22.09.2022 року ОСОБА_5 покинув бойові позиції підрозділу військової частини у АДРЕСА_3 та прибув до медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , який він самовільно покинув 04.10.2022 року та вирушив до місця свого постійного місця проживання, а саме: АДРЕСА_2 . При цьому, ОСОБА_5 повинен був здати наявні в нього боєприпаси, вибухові речовини, вибухові пристрої та інше майно до складу військової частини.

Проте, ОСОБА_5 залишив при собі 40-мм постріл RLV-HEFJ до підствольних гранатометів ГП-25, ГП-30 та, діючи з прямим умислом на подальше незаконне зберігання вказаного бойового припасу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вирушив до місця свого постійного проживання, а саме: АДРЕСА_2 з вказаним вище бойовим припасом.

Після цього, ОСОБА_5 , керуючись злочинним умислом, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання за місцем свого постійного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак, не пізніше 19.41 год. 15.04.2023 року, розуміючи, що не має передбаченого законом дозволу, почав зберігати бойовий припас, а саме: 40-мм постріл RLV-HEFJ до підствольних гранатометів ГП-25, ГП-30.

Під час співбесіди з працівниками поліції, та перевірки документів, що посвідчують його особу на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», на запитання, чи зберігає він, ОСОБА_5 , предмети, обіг яких заборонений, останній повідомив, що має при собі в належній йому куртці бойовий припас, який він погодився видати.

В подальшому, під час проведення невідкладного обшуку, 15.04.2023 року в період часу з 19 години 41 хвилин по 19 годину 56 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , в присутності залучених понятих, у ОСОБА_5 було вилучено: 40-мм постріл RLV-HEFJ до підствольних гранатометів ГП-25, ГП-30.

Таким чином, ОСОБА_5 , маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу, умисно зберігав за місцем свого проживання бойовий припас, а саме 40-мм постріл RLV-HEFJ до підствольних гранатометів ГП-25, ГП-30.

До початку судового засідання, 06 червня 2023 року між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності його захисника - адвоката ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні. В даній угоді зазначено, що ОСОБА_5 визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні.

Також, вказаною угодою сторони погодили покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 2 (двох) місяців арешту, з відбуванням на гаупвахті ч. 1 ст. 69 КК України.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному за участю його адвоката ОСОБА_4 .

В підготовчому судовому засіданні судом було з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в обсязі, викладеному у обвинувальному акті, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України відноситься до тяжкого, від якого потерпілих немає.

Суд в підготовчому судовому засіданні переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Розглянувши вищезазначену угоду про визнання обвинуваченим винуватості, укладену між прокурором та підозрюваним, суд приходить до висновків, що угода відповідає вимогам КПК України, вина ОСОБА_5 знайшла своє повне підтвердження, його дії необхідно кваліфікувати як зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Перевіряючи угоду в частині призначення міри покарання на відповідність вимогам Кримінального кодексу України, суд вважає, що вона узгоджена в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, відповідає тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого, який визнає себе винуватим повністю та розкаюється у вчиненому.

Враховуючи вищенаведене, враховуючи думку прокурора, захисника, обвинуваченого, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, вивчивши обвинувальний акт, перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості вимогам кримінального процесуального закону та переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд приходить до висновку про ухвалення в даному кримінальному провадженні обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 , яким вважає необхідним затвердити угоду про визнання ним винуватості та визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, призначити узгоджене сторонами покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, та санкції ч. 1 ст. 263 КК України.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч. 7 ст. 474 КПК України судом не встановлено.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні вирішити у відповідності із вимогами ст. 100 КПК України.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 судові витрати на проведення: судової вибухо-технічної експертизи № СЕ-19/104-23/14381-ВТХ від 25.04.2023 в сумі 956 грн. 00 коп. у дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314 -316, 368, 370, 373, 376, 468-469, 472-476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 06 червня 2023 року між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у вигляді вигляді 2 (двох) місяців арешту, з відбуванням на гаупвахті.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком чинності не обирати.

Речові докази :

- предмет схожий на постріл до підствольного гранатомету ВОГ 25 з маркуванням RLV-HEFJ 10.06.20 AF43 10.06.20, - знищити;

- 3 оптичні носії інформації (диски) на яких міститься інформація з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського на ґкому зафіксовані обставини реагування на виклик за ЄО №4707 від 15.04.2023, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 судові витрати на проведення: судової вибухо-технічної експертизи № СЕ-19/104-23/14381-ВТХ від 25.04.2023 року в сумі 956 грн. 00 коп. у дохід держави.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1