Номер провадження: 11-сс/813/572/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 17.03.2023, у кримінальному провадженні №0001094, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.06.2020,відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великоплоске, Великомихайлівського району, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, працюючого директором ТОВ «Лідер-МЕТАЛ», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 366 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 17.03.2023 задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0001094 від 24.06.2020 року відносно ОСОБА_9 .

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 24.04.2023 року, включно, з утриманням в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор».

Визначений розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 3000 (трьох тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 8 052 000 (вісім мільйонів п`ятдесят дві тисячі) гривень залишено без змін.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, ризиків передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що підозра необґрунтована та нема доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_9 до даної справи.

Вказує, що жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою передбачений ст. 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений.

Крім того, зазначає, що підозрюваний ОСОБА_9 постійно проживає у одному і тому ж місці, одружений, має сина, має постійне місце роботи з достатнім розміром доходу, за місцем проживання та роботи характеризується винятково позитивно, раніше не судимий та до адміністративної відповідальності не притягувався.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 . У разі залишення в силі запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зменшити розмір застави до граничного розміру, передбаченого ч. 5 ст. 182 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_8 вказує, що клопотання про обрання запобіжного заходу не містить доказів, які б довели умисел ОСОБА_9 заволодіти нерухомим майном АТ «Укрпошта».

Також матеріали клопотання не містять доказів обґрунтованості ризиків передбачених п.п. 1, 2, 3 ст. 177 КПК України.

Зазначає, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувався, має позитивні характеристики, одружений, виховує малолітнього сина, судимостей не має, під час перебування ОСОБА_9 у слідчому ізоляторі скарги на поведінку чи вчинки не надходило.

Вважає, що запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 під час досудового розслідування, а покладені на нього згідно ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 . У разі залишення в силі запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зменшити розмір застави до граничного розміру, передбаченого ч. 5 ст. 182 КПК України.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, підозрюваного та його захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При цьому, ч. 3 ст. 184 КПК України передбачено, що до клопотання додаються: 1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; 3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя при вирішення вказаного питання має з`ясувати обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, що слідчим суддею і було здійснено з перевіркою наявності обставин, зазначених у ст. 184 КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном та придбанні права на майно шляхом обману за попередньою змовою групою осіб, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, в особливо великих розмірах; ч. 2 ст. 209 КК України, а саме вчинення правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на маскування незаконного походження такого майна чи володіння ними, прав на майно, набуття, володіння або використання майна, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчинені за попередньою змовою групою осіб; ч. 2 ст. 366 КК України видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 366 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- актом прийому передачі нерухомого майна 20.01.2020;

- актом готовності об`єкта до експлуатації від 14.05.2010 за № 536 на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо прийняття нібито до експлуатації нежитлових приміщень загальною площею 573,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ;

- довідкою ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП» від 11.12.2019 за №211115 про проведення поточної інвентаризації нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_3 , які нібито побудовані до 05.08.1992 року;

- технічним паспортом від 17.12.2019 на нежитлові приміщення загальною площею 573,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 , який нібито виготовлений ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП» на ім`я ОСОБА_11 ;

- листом ДІАМУ від 23.05.2022;

- договором оренди від 11.06.2019 між АПТ Укрпошта та ФОП ОСОБА_12 ;

- протоколом допиту ОСОБА_12 ;

- листом Затоківської с/р від 24.06.2020;

- договором оренди земельної ділянки між ПАТ УКРПОШТА ТА Затоківською С/Р; - протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_13 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд, всупереч доводів апеляційних скарг, вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 366 КК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст. 87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційних скаргах не наведено.

Враховуючи наведене, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень одне з яких є особливо тяжким та за яке передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявністю ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_9 , будучи директором ТОВ «ЛІДЕР-МЕТАЛ», в силу займаної посади має доступ до приміщень такої установи, де ймовірно перебуває документація, яка має важливе значення для встановлення фактичних обставин ймовірного вчинення інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, а відтак ОСОБА_9 з метою уникнення можливих негативних наслідків кримінально-правового характеру може вжити заходів щодо знищення вищенаведених документів, що суттєво ускладнить забезпечення досягнення завдань кримінального провадження.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з наявністю ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України,оскільки підозрюваний ОСОБА_9 може вдатись до спроб незаконно впливати на свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, оскільки станом на теперішній час вони не допитані в судовому засіданні.

Одночасно, апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_9 одружений, має сина, має постійне місце роботи, за місцем проживання та роботи характеризується винятково позитивно, раніше не судимий та до адміністративної відповідальності не притягувався, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Обставини, передбачені ч. 2 ст. 182 КПК України, які є перешкодою для застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Щодо доводів захисників підозрюваного про те, що розмір застави, визначений слідчим суддею є непомірним, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява №12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також у рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. Czech Republic від 24.04.2000 р. (заява №31315/96, пункт 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ані в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

Отже, положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Зважаючи на корисливий характер вчиненого кримінального правопорушення, встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, майновий та сімейний стан підозрюваного, шкоду завдану кримінальними правопорушеннями, апеляційний суд вважає, що визначений розмір застави в розмірі 3000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 8 052 000 гривень, буде з одного боку утримувати підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг захисників є необґрунтованими, а слідчий суддя встановив наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи всі викладені вище обставини в своїй сукупності, враховуючи наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також враховуючи особу підозрюваного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною, вмотивованою і обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 7, 9, 24, 183, 184, 194, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 17.03.2023, у кримінальному провадженні №0001094, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.06.2020,відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 366 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4