Справа № 755/911/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" серпня 2023 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, кримінальне провадження №0001841 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

05.07.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб. За період шлюбу у них народилась спільна дитина - донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В подальшому, 25.01.2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано, однак в ході подальшого спільного проживання, у останніх народилась друга спільна дитина - син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

27.04.2021 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16 березня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Також, згідно виконавчого листа №755/4675/21, виданого 09.06.2021 року Дніпровським районним судом м.Києва на ОСОБА_3 покладено обов`язок сплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти на дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16 березня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Окрім того, 19.04.2022 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ (м.Київ) відповідною постановою було відкрите виконавче провадження НОМЕР_1 про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа.

Разом з тим, ОСОБА_3 , будучи батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками, всупереч вимогам ст.51 Конституції України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.150, 180 Сімейного кодексу України, які зобов`язують батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, утримувати дитину до досягнення повноліття, а також ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Так, ОСОБА_3 , будучи обізнаним щодо своїх обов`язків зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , злісно ухилявся від їх виконання, а саме у період з 16 березня 2021 року та по теперішній час жодного разу не здійснив виплату аліментів, офіційно не працював, не вжив ніяких дій з метою працевлаштування, як наслідок заборгованість зі сплати аліментів накопичується.

Станом на 31.12.2022 року сума заборгованості (період з березня 2021 року по грудень 2022 року) становить 155605 гривень 33 копійки.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, визнав повністю та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. В судовому засіданні обвинувачений пояснив, що в 2021 році він втратив роботу, тому виникла заборгованість по сплаті аліментів. Його колишня дружина не дає йому зустрічатись з дітьми. Він намагається заробляти кошти, щоб сплатити аліменти, однак тривалий час йому затримують заробітну плату. На даний час проживає з іншою дружиною та її дітьми. Шкодує про вчинене та просив суд дати йому шанс на виправлення та виплати заборгованості. Відповідні клопотання обвинуваченого були неодноразово задоволені судом, для чого оголошувались перерви в судових засіданнях, однак жодних підтверджень про сплату заборгованості та працевлаштування обвинувачений суду так і не надав.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила суду про те, що з 2020 року вони з обвинуваченим не проживають разом. Після рішення суду про стягнення аліментів останній звільнився з офіційної роботи та більше не сплачує кошти на дітей. За весь час судового розгляду обвинувачений відшкодував лише одну тисячу гривень заборгованості зі ста п`ятидесяти п`яти тисяч гривень. Кожного дня сума заборгованості зростає, однак останній не вчиняє ніяких дій для погашення боргу. Жодної участі у вихованні дітей він не приймає. Вона разом з дітьми та цивільним чоловіком проживає в орендованій квартирі. Крім того, нещодавно вона втратила роботу. Щодо покарання обвинуваченому покладалась на розсуд суду, зазначивши, що довіряє саме суду визначитись, яким чином необхідно покарати обвинуваченого з метою його виправлення.

У судовому засіданні досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого, допитом потерпілої та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та кваліфікує дії останнього за ч.1 ст.164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях вказував, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»; досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним (справа «Ізмайлов проти росії», «Бакланов проти росії», «Фрізен проти росії»).

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує відповідно до ст.ст.65-67 КК України ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи тяжкість покарання, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Щодо зазначеної прокурором у обвинувальному акті обставини, що пом?якшує покарання обвинуваченому, у виді щирого каяття у вчиненні кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

Розкаяння у вчинені кримінального правопорушення передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Таким чином, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальних правопорушень і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди (правова позиція, викладена у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.11.2021 року у справі №199/6365/19 (провадження №51-3198км21).

Разом з цим, в ході судового розгляду суд неодноразово оголошував перерви за клопотанням обвинуваченого для добровільного відшкодування заборгованості, однак останній не вчиняв жодних дій для цього, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Враховуючи викладене, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено. Обставин, що обтяжують його покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує дані, що характеризують особу винного, - на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, характеризується з посередньої сторони, стан здоров`я, спосіб життя (раніше не судимий, розлучений, на даний момент офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме класифікацію за ст.12 КК України, яка визначається не тільки положеннями ст.12 КК України, виходячи з формального критерію та виду і розміру покарання, а і фактичними обставинами, при яких було вчинено кримінальне правопорушення, суспільну небезпечність останнього, безпосереднім об`єктом якого є право неповнолітньої дитини на одержання матеріальної допомоги від батьків до її повноліття, обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до вчиненого; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, суд враховує, що кожна дитина має право на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний та соціальний) розвиток, а також рівень життя, достатній для її гармонійного розвитку. Утримання дитини - це встановлений законодавством обов`язок батька та матері, який полягає у сплаті грошових коштів незалежно від факту укладення шлюбу між батьками та офіційного працевлаштування. Держава має непохитно стояти на захисті прав дітей.

Санкцією ч.1 ст.164 КК України передбачено декілька видів альтернативних покарань. Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , обставини вчинення кримінального правопорушення, а також положення ст.60 КК України, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді арешту.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню.

В ході досудового розслідування та у суді потерпілою цивільний позов заявлено не було.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.100, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, на підставі якого призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) місяців арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Матеріали кримінального провадження №0001841 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням зі справою №755/911/23.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Дніпровського районного суду

м.Києва ОСОБА_1