У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/258/23

№ 1-кп/183/942/23

09 травня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості по якому внесені 23.07.2022 року до ЄРДР за № 0002476, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1112 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент російської федерації (далі - рф) ОСОБА_8 , а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади рф, всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС рф на території України.

На виконання вищевказаного злочинного наказу 24.02.2022 року військовослужбовці Збройних Сил рф, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, а також вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України ОСОБА_9 від 24.02.2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.

Воєнний стан неодноразово продовжувався указами Президента України, востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.11.2022 № 757/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб. Законом України від 16.11.2022 №2738-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що до моменту початку військової агресії рф проти України ОСОБА_3 з 25.10.2020 року був депутатом Куп`янської районної ради Харківської області VIII скликання та займався господарською діяльністю у сфері виробництва згущеного молока та інших видів молочної продукції (ПрАТ «Куп`янський молочноконсервний комбінат»), зокрема був генеральним директором підприємства по виробництву молочної продукції.

Також розслідуванням встановлено, що у громадянина України ОСОБА_3 , який перебував на території тимчасово окупованого м. Куп`янська Харківської області та був генеральним директором ПрАТ «Куп`янський молочноконсервний комбінат», який зареєстрований за юридичною адресою: вул. Ломоносова, 26, м. Куп`янськ Харківської області, ЄДРПОУ підприємства 00418142, у період часу з кінця квітня 2022 року, але не раніше 23.04.2022 року, по вересень 2022 року, більш точний час вчинення кримінального правопорушення за об`єктивних причин встановити не виявилося можливим, виник злочинний умисел, направлений на пособництво державі-агресору.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та свідомо, перебуваючи на території м. Куп`янська Харківської області, ОСОБА_3 з метою пособництва державі-агресору та подальшої підтримки окупаційної влади, шляхом фінансування та безоплатного надання продукції підприємства за домовленістю з представниками незаконно створеної «Военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области» відновив фінансово-господарську діяльність ПрАТ «Куп`янський молочноконсервний комбінат».

Надалі ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на пособництво державі-агресору, налагодивши стійкі робочі та ідеологічні зв`язки з представниками місцевої окупаційної адміністрації та збройними формуваннями держави-агресора, перебуваючи на території м. Куп`янська Харківської області уклав Договір № 77 поставки товару (молочної продукції) з «Военно-гражданской администрацией Купянского района Харьковской области» на загальну суму 3.641.313 російських рублів.

Крім того, генеральний директор ПрАТ «Куп`янський молочноконсервний комбінат» ОСОБА_3 з метою пособництва державі агресора та завдання шкоди Україні, у період з травня по вересень 2022 року уклав договори на реалізацію молочної продукції з «ООО «АВРОРА» (г. Луганск), як зазначено в договорі на орієнтовну суму 100.000.000 (сто мільйонів) російських рублів, «ООО «ИЗОБИЛИЕ» (г. Луганск), як зазначено в договорі на орієнтовну суму 100.000.000 (сто мільйонів) російських рублів, «ООО «Производственно-коммерческая фирма «Каменный дом» (г. Луганск) та «ООО «ЛПС» (луганская народная республика).

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у пособництві державі-агресору, тобто в умисних діях, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво) збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 1112 КК України.

24.10.2022 року о 17:15 годині на підставі ст. 208 КПК України ОСОБА_3 був фактично затриманий, про що був складений відповідний протокол.

25 жовтня 2022 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у кримінальному провадженню №0002476 від 23.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1112 КК України.

05.01.2023 року ОСОБА_3 було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1112 КК України.

Підозра ОСОБА_3 обґрунтовується наступними доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_10 від 03.08.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_11 від 11.09.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_12 від 14.09.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_13 від 16.09.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_14 від 16.09.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_15 від 20.09.2022 року;

- протоколом зняття з електронних інформаційних систем інформації доступ до якої не обмежується її власником володільцем або утримувачем від 11.10.2022 року;

- протоколом зняття з електронних інформаційних систем інформації доступ до якої не обмежується її власником володільцем або утримувачем від 11.10.2022 року;

- протоколом зняття з електронних інформаційних систем інформації доступ до якої не обмежується її власником володільцем або утримувачем від 11.10.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_16 від 13.10.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_17 від 13.10.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_18 від 15.10.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_19 від 15.10.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_20 від 15.10.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_21 від 15.10.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_22 від 15.10.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_23 від 17.10.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_24 від 17.10.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_25 від 18.10.2022 року;

- показаннями свідка ОСОБА_26 від 18.10.2022 року;

- протоколом обшуку від 24.10.2022 року та вилученими документами;

- протоколами обшуку від 19.11.2022 року та вилученими документами.

За клопотанням слідчого СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_27 від 25 жовтня 2022 року, погодженого із заступником керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_28 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_3 25 жовтня 2022 року слідчим суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 грудня 2022 року включно без визначення розміру застави.

17.12.2022 року на підставі постанови керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської обласної ОСОБА_29 строк досудового розслідування у даному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто по 25.01.2023 року включно.

Ухвалою слідчого судді Новомовсковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.12.2022 року підозрюваному ОСОБА_3 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 30 днів, в межах строку досудового розслідування, до 18.01.2023 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні спливає 18.01.2023 року.

09.01.2023 року до Новомовсковського міськрайонного суду Дніпропетровської області було направлено затверджений прокурором обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складені у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3

17.01.2023 року у вказаному провадженні проведено підготовче судове засідання та призначений судовий розгляд.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.01.2023 року обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів до 16.03.2023 року.

На теперішній час строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 закінчується 11.05.2023 року.

Метою продовження відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, підстави застосування запобіжного заходу обвинуваченому обґрунтовуються можливістю настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, обвинувачений може продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується та вчинити інші кримінальні правопорушення. Звідси інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вищенаведеним ризикам.

На даний час продовжують існувати ризики передбачені ст..177 КПК України, а саме: 1) ОСОБА_3 має набагато вище середнього матеріальний статок та стійкі багаторічні дружні зв`язки на території держав колишнього СНГ; підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, з огляду на тяжкість можливого покарання у вигляді позбавлення волі; вбачається ризик того, що підозрюваний може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); 2) ОСОБА_3 є генеральним директором ПрАТ «Куп`янський молочноконсервний комбінат», він має безпосередній доступ до документації та обладнання ПрАТ «Куп`янський молочноконсервний комбінат», тому може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України); 3) ОСОБА_3 відомо місце проживання свідків вчинення кримінального правопорушення у вищевказаному кримінальному провадженні, показання яких, надані під час досудового розслідування, тому існує ризик того, що обвинувачений може здійснити спробу незаконного впливу на свідків, в тому числі шляхом здійснення погроз та залякувань з метою зміни або спотворення їх показань на стадії судового розгляду, які безпосередньо сприймаються судом лише в судових засіданнях (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Обвинуваченому інкримінується злочин, покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі строком на дванадцять років, а тому, усвідомлюючи тяжкість, реальність та невідворотність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати, що ОСОБА_3 може виїхати за межі території України та переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбаченні статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109 - 1142, 258 - 2585, 260, 261, 437 - 442 КК України.

У зв`язку з викладеним, обвинуваченому слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, запобігання вказаним ризикам неможливе у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Геращенко проти України» (рішення від 07.11.2013 року, пар. 99) Європейський суд зазначив, що тривале існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sinequanon) законності її продовжуваного тримання під вартою.

Згідно з пунктом 36 Рішення ЄСПЛ по справі «Москоленко проти України» №37466/04 від 20.08.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що орган судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєні яких він обвинувачується. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд вважає, що враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Таким чином, враховуючи обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_3 , що підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, зважаючи на наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків, а також приймаючи до уваги, що обвинувачений може продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується та вчинити інші кримінальні правопорушення, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, прокурор просив продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засідання заперечував проти заявленого прокурором клопотання.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволеного прокурором клопотання.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засідання заперечувала проти заявленого прокурором клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_3 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Також в судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 обґрунтувавши тим, що 24.10.2022 року о 17.15 годині ОСОБА_3 було фактично затримано в порядку передбаченому ст. 208 КПК України.

25.10.2022 року ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені 23.07.2022 року за № 0002476, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1112 КК України.

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.12.2022 року підозрюваному ОСОБА_3 було продовжено строк тримання під вартою до 18.01.2023 року.

05.01.2023 року ОСОБА_3 було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1112 КК України.

06.01.2023 року у кримінальному провадженні № 0002476 від 23.07.2022 року було складено та затверджено обвинувальний акт.

18.01.2023 року призначено судовий розгляд справи за обвинувальним актом у кримінальному провадженні відомості по якому внесені 23.07.2022 року за № 0002476.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу.

Обґрунтування та доводи що надають суду змогу застосування більш м`якого запобіжного заходу

Ст. 5 ЄКПЛ встановлено правила позбавлення особи свободи, згідно з якими ніхто не може бути позбавлений свободи інакше, як відповідно до процедури, встановленої законом.

Забезпечення належної правової процедури, крім іншого, є завданням Кримінального процесуального процесу (ст. 2 КПК України)

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

З Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» вбачається, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Вважає продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою занадто суворим, та є необхідним застосувати більш м`який запобіжний захід, який буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, запобігання ризику або ризикам, визначеним п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, з наступних підстав.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Зокрема доказами на обґрунтування ризику можуть бути фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; показання свідків, про намір підозрюваного вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів - підтверджені документально; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні - підтверджені документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується; документами, довідками про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.

Щодо відсутності ризику переховуватись від органів досудового розслідування або суду.

Відповідно до вимог норми ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,- Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ( 995 004 ) та практику Суду як джерело права.

Як зазначає ЄСПЛ у справі (Panchenko / Russia (Панченко проти Росії), § 106), - ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого Вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд, інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Попереднє утримання не повинно передувати покаранню у вигляді позбавлення волі, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Загрозу переховування обвинуваченого не можна оцінювати виключно на підставі суворості можливого покарання. Загроза переховування повинна оцінюватися в контексті чинників, пов`язаних з особистістю заявника, а саме з його моральними цінностями, житлом, родом занять, майном, сімейними зв`язками і всіма видами зав`язків з державою.

Кримінальне провадження розслідувалося з 23.07.2022 року до 06.01.2023 року тобто майже півроку.

Під час досудового розслідування ОСОБА_3 не переховувався від органів досудового розслідування.

Весь час ОСОБА_3 проживав за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , разом із своєю сім`єю.

Звертаю увагу суду, що ОСОБА_3 не змінив своє місце проживання, не виїхав за кордон України з початку деокупації м. Куп`янськ Харківської області на початку вересня 2022 року та майже місяць з моменту деокупації до затримання знаходився у м. Куп`янськ, за місцем свого проживання.

ОСОБА_3 має міцні соціальні та родинні зв`язки:

- є людиною похилого віку (70 років), яка досягла пенсійного віку;

- має постійне місце проживання та реєстрації, проживає однією сім`єю з дружиною ОСОБА_30 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- є власником нерухомого майна;

- є власником, засновником та керівником ПрАТ « Куп`янський молочноконсервний комбінат»;

- не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра, що підтверджується довідками, які перебувають в матеріалах кримінального провадження;

- працює генеральним директором ПрАТ « Куп`янський молочноконсервний комбінат»;

- раніше не судимий, що підтверджується матеріалами кримінального провадження;

- ОСОБА_3 має численні нагороди від державних установ;

- ОСОБА_3 створив та розвиває підприємство яке є крупним платником податків у бюджет України, яке навіть підчас окупації із фондів підприємства сплачувала податки у Державний бюджет України;

- ОСОБА_3 підчас збройної агресії Росії з 2014 року приймав активну участь у підтримці військових України та учасників АТО;

- ОСОБА_3 підчас окупації частини Харківської області здійснював безкоштовне надання продуктів харчування мешканцям територій на яких проводилися бойові дії, та які були окуповані.

- ОСОБА_3 не визнає пред`явлене йому обвинувачення та має намір доводити свою невинуватість у законний спосіб у суді.

Ці обставини свідчать про відсутність ризиків ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від суду.

Щодо відсутності ризиків незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення

Згідно справи ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії» (заява №33376/07, рішення від 26.06.2012р. остаточне рішення від 26.09.2012р.) «…» 96. На загрозу перешкоджання обвинуваченим належному ходу провадження не можна посилатися абстрактно; її слід підтвердити фактичними доказами.

Протягом всього часу досудового розслідування ОСОБА_3 з 23.07.2022 року по теперішній час (більше 8 місяців) не вчиняв впливу на свідків та не перешкоджав іншим чином досудовому розслідуванню кримінального провадження.

ОСОБА_3 не має мети впливати на свідків, добросовісно виконує свої процесуальні обов`язки, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, досяг похилого віку(70 років), не визнає пред`явлене йому обвинувачення та має намір доводити свою невинуватість у законний спосіб у суді.

Ці обставини свідчать про відсутність ризиків незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушенні.

Докази, того що ОСОБА_3 хоча б намагався вчинити будь-яку із дій, що зазначені як ризики у ст. 177 КПК України у матеріалах кримінального провадження відсутні.

Щодо необґрунтованості повідомлення про підозру

Згідно з п. 11 ч. 2 ст. 36 КПК повідомляти про підозру у вчиненні кримінального правопорушення уповноважений лише прокурор - процесуальний керівник.

Жодних виключень цей припис закону не містить.

Наявний в матеріалах документ в формі Доручення вручити письмове повідомлення про підозру на адресу слідчого - не передбачений чинним Кримінальним процесуальним законом України і тим більше не містить жодних підтверджень його спрямування від Керівника обласної прокуратури до слідчого, або надходження даного документу до УСБУ в Харківській області.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України, повідомлення про підозру має містити відомості у вигляді зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину.

Помилкове повідомлення особі про підозру є одним з найбільш небажаних актів. Воно спричиняє невиправну шкоду правосуддю та людині, бо ніщо, мабуть, не викликає більшої образи і більш болісної душевної травми, ніж безпідставне звинувачення у злочині.

Втім, повідомлення про підозру, зміна раніше повідомленої підозри та і сам обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 складено формально, без зазначення фактичних обставин, необхідних для вірної кваліфікації дій, зі змісту повідомлення про підозру та обвинувального акту неможливо зрозуміти, які саме обставини підтверджують наявність в діях ОСОБА_3 складу злочину, відповідальність за вчинення якого встановлена ч. 1 ст. 1112 КК України та якими доказами це підтверджується.

Сторона захисту звертає увагу суду, що відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України саме на прокурора покладено обов`язок доведення існування обґрунтованої підозри, наявності ризиків зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливості застосування іншого запобіжного заходу та законності мети запобіжного заходу.

Щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого протидіяти кримінальному провадженню повинно бути враховано, що будь який альтернативний запобіжний захід з низкою додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, стане ефективним запобіжником процесуальних порушень з боку обвинуваченого.

Отже, сам по собі факт обвинувачення у вчинені особливо тяжкого злочину та ймовірність призначення суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення обвинуваченого від слідства та суду або перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, контроль за дотриманням якого буде покладено саме на правоохоронні органи.

Крім того, ризики, які помилково встановлені при обранні запобіжного заходу, відсутні, а тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, не може бути достатньою підставою для тримання особи протягом тривалого часу під вартою.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях (зокрема, «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, «Фельдман проти України» від 08.04.2010) неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою упродовж досудового розслідування та судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Таким чином, зі спливом певного часу, саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і мають бути наведені інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані. На таку ж позицію Європейський суд з прав людини вказував у рішеннях у справах «Яблонський проти Польщі» та «І. А. проти Франції».

Під час конфіденційних зустрічей з захисником ОСОБА_3 неодноразово скаржився на істотне погіршення стану здоров`я часті різкі болі в області серця, з урахуванням наявності у нього хронічних захворювань, які загострилися з огляду на його похилий вік (70 років), тривале перебування у стресовому стані, постійні хвилювання та часті переохолодження ОСОБА_3 .

Стан здоров`я ОСОБА_3 та наявність у нього хронічних захворювань підтверджується консультаційними висновками спеціалістів.

Наразі ОСОБА_3 потребує невідкладного медичного обстеження та лікування.

Натомість, ризик подальшого погіршення стану здоров`я ОСОБА_3 під час тримання під вартою є істотним.

Вважає, що відсутні обставини, які свідчать про неможливість зміни запобіжного заходу.

Просив суд змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави в межах, встановлених ст.. 182 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника ОСОБА_5 та просив задовольнити в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_6 підтримала клопотання захисника ОСОБА_5 та просила задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_3 також підтримав клопотання захисника ОСОБА_5 .

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 ..

Розглянувши клопотання, вислухавши прокурора, думку захисників та обвинуваченого, суд прийшов до таких висновків.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1112 КК України, яке віднесено законом до категорії особливо тяжкого, виходячи з наявних доказів.

При розгляді письмових доказів, наданих прокурором в підтвердження клопотання, зазначених вище, суд вважає на підставі ст. 178 КПК України їх вагомими та обґрунтованими. У відповідності до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тому існують всі підстави вважати підозру ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України, обґрунтованою.

При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_3 , суд враховує, що існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику свідчить те, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у скоєнні злочину, який віднесений до категорії особливо тяжкого, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років. Тому суд вважає, що ОСОБА_3 , з метою ухилитися від можливого покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, може переховуватись від органу досудового розслідування або суду з метою уникнути відповідальності.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що на підприємстві ОСОБА_3 працюють особи, які є свідками вчинення кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні, та які дали показання під час досудового розслідування, вони є підлеглими ОСОБА_3 , а тому існує ризик того, що обвинувачений може здійснити спробу незаконного впливу на них, в тому числі шляхом здійснення погроз та залякувань з метою зміни або спотворення їх показань на стадії судового розгляду, які безпосередньо сприймаються судом лише в судових засіданнях.

Суд при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризику, зазначеного вище, оцінив в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії особливо тяжких, що вказує на негативну репутацію останнього; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

У відповідності до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2585, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_3 , ніж тримання під вартою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним застосувати щодо підозрюваного найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених раніше ризиків.

У відповідності з ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України. Однак, відповідно до положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбаченні статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109 - 1142, 258 - 2585, 260, 261, 437 - 442 КК України.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_5 про заміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, суд вважає, що підстав, визначених законом, немає. Більш того, таке клопотання не узгоджується з вимогами закону та суперечить йому. Тому суд вважає, що в задоволенні клопотання повинно бути відмовлено.

Прокурором під час судового розгляду було заявлено клопотання про роз`яснення судового рішення, а саме ухвали суду від 19.04.2023 року. Так прокурор зазначив, що йому потрібно роз`яснити:

- які саме дії в межах своїх повноважень вчинити прокурору для того, щоб забезпечити виконання судового рішення;

- як передати кошти від реалізації продукції до матеріалів кримінального провадження;

- який статус будуть мати грошові кошти від реалізації продукції в к/п.

У відповідністю з ч. 1 ст. 380 КПК України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Як вбачається з клопотання прокурора, останній просить суд роз`яснити йому повноваження прокурора та порядок виконання судового рішення в частині речових доказів.

Однак суд вважає, що вказані питання чітко врегульовані діючим законодавством та підзаконними актами, зокрема КПК України, Законом України «Про прокуратуру», Наказом від 27.08.2010 року № 51/401/649/471/23/125 Генеральної прокуратури України, Міністерством Внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України «Про затвердження та введення в дію Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» та іншими актами, що регулюють питання поставлені прокурором в клопотанні.

Тому суд вважає, що в задоволені клопотання прокурора про роз`яснення судового рішення необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 201, 380 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 - задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Литви, громадянину України, продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 06 липня 2023 року включно.

В задоволені клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, - відмовити.

В задоволені клопотання прокурора ОСОБА_4 про роз`яснення судового рішення, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1