Єдиний унікальний номер 341/390/23
Номер провадження 1-кп/341/107/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Галицького районного суду Івано-Франківської області клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.08.2022 за об`єднаним № 0000120 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених частиною 2 статті 310, частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України,

встановив:

На розгляді Галицького районного суду знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України.

У судовому засіданні 17.05.2023 прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки передбачені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які існували на момент обрання йому запобіжного заходу і до цього часу не зменшились.

Вважає, що з метою запобігання переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином необхідно продовжити

ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник - адвокат ОСОБА_5 вважали за доцільне обрати менш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, пославшись на похилий вік обвинуваченого, його постійне місце проживання та реєстрації, а також наявність серйозних захворювань у ОСОБА_4 , які унеможливлюють його тримання під вартою. Просили долучити до матеріалів справи характеризуючі дані особи. Зазначив, що повторно звертався до «Центру охорони здоров`я Державної кримінальної-виконавчої служби України» щодо надання підтверджуючих даних хвороби обвинуваченого відповідно до вимог Наказу Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 р. за № 990/25767, яким затверджено Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, на що отримав ідентичну інформацію, долучену раніше. Інших відомостей не надали.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного.

Частиною 3 статті 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як свідчить реєстр матеріалів досудового розслідування № 0000120 від 18.08.2022, доданий до обвинувального акта, під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Галицького районного суду 06.01.2023 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04.03.2023. Ухвалою судді Галицького районного суду від 02.03.2023 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів до 30.04.2023 включно, із визначення розміру застави у сумі 805200,00 гривень. Ухвалою від 19.04.2023 обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою на 30 днів, до 18.05.2023, включно, із визначенням застави в сумі 805299,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, один із яких є особливо тяжким, інший тяжкий, за вчинення яких може бути призначено покарання від 3 до 7 та від 5 до 12 років позбавлення волі, відповідно. ОСОБА_4 не одружений, з його слів займався підсобним господарством, проживає за місцем реєстрації з братом, співмешканкою та онукою.

В силу ст. 89 КК України ОСОБА_4 вважається таким, що судимостей не має, раніше вчиняв кримінальні правопорушення, зокрема пов`язані із обігом наркотичних речовин, вживанням наркотичних засобів, що свідчить про негативну репутацію ОСОБА_4 та його схильність до вчинення протиправних дій, тобто про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність ризику переховування від суду пов`язана із тим, що ОСОБА_4 , не маючи міцних соціальних зв`язків, може у будь-який момент з метою уникнення кримінальної відповідальності покинути місце постійного проживання, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинуваченому відоме місце проживання свідків, та перебуваючи на волі, з метою зменшення своєї участі у вчиненні злочину може негативно впливати на них у кримінальному провадженні шляхом їх залякування, що свідчить про наявність такого ризику, передбаченого п. 3 вказаної частини та статті КПК України.

Вказані обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваним від органів досудового розслідування та суду та можливість незаконно вплинути на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення..

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання прокурора судом установлено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Отже, при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_4 та встановлено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, суворість покарання за кримінальні правопорушення - злочини, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суд дійшов висновку щодо недоцільності застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, оскільки, обрання такого не забезпечить належної процесуальної його поведінки.

З моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

За змістом ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 28 КПК України проведення судового провадження у розумні строки забезпечує суд.

В приписах частин 3 та 4 статті 28 КПК України зазначено, що критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення прокурором і судом своїх повноважень. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Враховуючи наведене, суд вважає, що підстави для продовження строку дії запобіжного заходу - тримання під вартою не відпали, альтернативний запобіжний захід не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому з урахуванням ст. ст. 178, 183 КПК України наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням строку у шістдесят днів.

Твердження сторони захисту щодо неможливості тримання ОСОБА_4 під вартою в зв"язку з серйозними наявними захворюваннями у останнього не знайошли свого підтвердження у наданій відповіді медичної установи на запит адвоката, за змістом якої на даний час стан здоров"я ув"язненого ОСОБА_4 є задовільним.

Отже, стороною захисту не надано об`єктивних даних на підтвердження обставин, що унеможливлюють перебування ОСОБА_4 в умовах СІЗО на цей час.

На підставі наведеного, ст. ст. 59, 63, 129 Конституції України, керуючись ст. ст. 177, 199, 309, 331, 369, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шістдесят (60), до 15 липня 2023 року, включно, із визначенням застави в сумі 805200,00 (вісімсот п`ять тисяч двісті) грн. 00 коп. та збереженням умов її внесення.

Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доставити в судове засідання з ДУ « Івано-Франківська УВП № 12».

Ухвала про продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяНаталя ОСТРОВСЬКА