ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинувальними актами у кримінальних провадженнях від 24.12.2022 року за №0001454 та від 04.01.2023 року за №0000011 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Горлівка Донецької області, громадянки України, без освіти, офіційно не працюючої, неодруженої, має на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , судимостей не має,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст.185 КК України, -

встановив:

ОСОБА_5 , завідома знаючи, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який неодноразово продовжений та діє до наявного часу, вчинила корисливі злочини при наступних обставинах.

Так, 24.12.2022 року приблизно о 09:30 годині, ОСОБА_5 перебуваючи біля торговельного центру «Острів», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Новощіпний ряд, 2, побачила потерпілу ОСОБА_6 , яка йшла попереду неї з рюкзаком за плечима, який був у відкритому стані. В цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на умисне, повторне викрадення чужого майна, що знаходилось у рюкзаку, належному потерпілій ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на скоєння умисного, таємного, повторного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись, що її злочинні дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, діючи умисно, таємно, повторно, ОСОБА_5 підійшла зі спини до потерпілої ОСОБА_6 та викрала з її рюкзака гаманець рожевого кольору (матеріальної цінності не представляє), в якому знаходилися грошові кошти в сумі 3000 гривень і 100доларів США (відповідно до курсу Національного банку України вартість 1долара США станом на 24.12.2022 становила 40,00 гривень), після чого сховала вказане майно під одяг, що був у неї в руках і покинула місце події, розпорядившись викраденим за власним розсудом, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 7000 гривень.

Крім того, 04.01.2023 року близько 09.00 (більш точного часу не встановлено), ОСОБА_5 , будучи достовірно обізнаною про оголошений в Україні воєнний стан, який діяв на момент скоєння злочину, перебуваючи в приміщенні дитячої міської поліклініки №4 OMР, що розташована за адресою: місто Одеса, вул. Маршала Говорова, 26, побачила ОСОБА_7 та діючи умисно, з корисливих мотивів, визначила предметом свого злочинного посягання майно, що знаходилось в сумочці ОСОБА_7 .

Реалізуючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, розуміючи протиправність своїх злочинних дій та настання суспільно небезпечних наслідків, переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись що її злочинні дії залишаються непомітними для оточуючих, діючи умисно, підійшла до ОСОБА_7 , біля якої знаходилась її жіноча сумочка, звідки, шляхом вільного доступу, взяла особисті речі ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 5 Plus» в корпусі рожевого кольору та гаманець блакитного кольору, в якому знаходились грошові кошти в розмірі 210 гривень, ID-картка громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , картка Приват-Банку. Після чого, ОСОБА_5 сховала вище вищевказане майно до внутрішньої сторони своєї куртки.

В подальшому, ОСОБА_5 разом із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 6310 гривень.

Допитана в судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованих злочинів визнала повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочинів, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаялась, зазначивши, що на даний час вона зробила для себе позитивні висновки та вирішила припинити злочинну діяльність.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, потерпіла ОСОБА_7 та законний представник потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, зазначили, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої ОСОБА_5 не мають.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченою своєї вини в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також те, що вона не піддавала сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальних актах, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченої, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченої ОСОБА_5 , доказів, що стосуються особи обвинуваченої та документів, що підтверджують процесуальні витрати і заходи забезпечення кримінального провадження. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_5 дала суду показання, що вона дійсно, будучи обізнаною про оголошений в Україні воєнний стан, 24.12.2022 року приблизно о 09:30 годині, перебуваючи біля торговельного центру «Острів», в м. Одеса, вул. Новощіпний ряд, 2, побачила потерпілу ОСОБА_6 , яка йшла попереду неї з відкритим рюкзаком за плечима. Підійшла зі спини до потерпілої та викрала з рюкзака гаманець, в якому були 3000 грн. та 100 доларів США, які вона після викрадення сховала та витратила їх на власні потреби та потреби своїх дітей.

Також, 04.01.2023 року близько 09.00, будучи обізнаною про оголошений в Україні воєнний стан, перебуваючи в приміщенні дитячої міської поліклініки, в м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 26, вона підійшла до ОСОБА_7 , біля якої знаходилась її жіноча сумочка, звідки викрала мобільний телефон потерпілої та гаманець і покинула місце злочину. Потім викрадений телефон вона продала, а кошти витратила на власні потреби та потреби її дітей.

Таким чином, допитавши обвинувачену, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд з урахуванням того, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжений і діє до наявного часу, вважає доведеною винність ОСОБА_5 у вчиненні нею злочинів та кваліфікує її дії за епізодом крадіжки у потерпілої ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану; за епізодом крадіжки у потерпілої ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_5 вчинила умисні корисливі злочин проти власності, які у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_5 має постійні місце реєстрації та проживання, дані щодо перебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога відсутні, має на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей, судимостей на день розгляду справи не має.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

При цьому, суд зазначає, що стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальних актах про наявність обставин, які відповідно до ст.67 КПК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , та які відповідно до п.4 ч.1 ст.91, ч.1 ст.92 КПК України підлягають доказуванню саме прокурором. Такі обставини судом не встановлені та в силу положень ст.337 КПК України суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати такі обставини, оскільки це погіршить становище обвинуваченої ОСОБА_5 .

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_5 необхідно для її виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винній.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченою покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_5 злочинів, усвідомлення останньою протиправності своєї злочинної поведінки, її поведінку після вчинення злочинів та щире каяття, відсутність до обвинуваченої претензій з боку потерпілих, дані про особу винної, яка є тимчасово переміщеною особою з Донецької області в наслідок військових дій з боку країни агресора та тимчасової окупації м. Горлівки, вона є єдиною хто утримує сім`ю, в якій виховується семеро дітей, більшість з яких є малолітніми: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_5 не одружена та не має можливості працювати через знаходження на її утриманні малолітніх дітей, отже злочини вчинила через скрутне матеріальне становище та тяжкі життєві обставини. Також суд враховує, що обвинувачена має місце проживання за адресою АДРЕСА_2 , та заявила суду, що зробила для себе позитивні висновки, має намір виправитись і не вчиняти злочинів, що з урахуванням також часткового відшкодування шкоди потерпілим, виглядало перед судом достатньо переконливо.

Крім того, суд враховує, що відповідно до положень ч.1 ст.79 КК України у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Зазначене звільнення є спеціальним видом звільнення від відбування покарання з випробуванням, і допустимість його застосування лише до вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, визнається обов`язковою умовою такого звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При вирішенні питання щодо можливості звільнення ОСОБА_14 від відбування призначеного покарання з випробуванням у відповідності до ст.79 КК України суд, серед іншого, що наведено вище, виходить з того, що значення інституту звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають малолітніх дітей, полягає у тому, що за його допомогою держава намагається задовольнити передусім інтереси дитини.

Завдяки інституту звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають малолітніх дітей, суд дає ОСОБА_5 можливість виправитися без ізоляції від суспільства, та інших реальних обмежень, характерних для позбавлення волі. ОСОБА_5 має піклуватися про своїх дітей, більшість з яких є малолітніми, а останній народився лише 06 липня 2023 року, займатися їх вихованням постійно, оскільки для жінки, суспільства і держави важливим та особливо цінним є фізичне і моральне здоров`я дитини. Звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у відповідності до ст.79 КК України сприятиме побудові здорового соціального фундаменту для майбутнього життя її дітей.

Приймаючи таке рішення, суд виходить з того, що завдяки цьому інституту, закон ставить інтереси дитини, її виховання, вище, ніж негайне виконання покарання, вище за реалізацію цілей кримінальної відповідальності.

Отже, у такий спосіб суд, звільняючи ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, виходить перш за все з інтересів її дітей дбаючи про їх майбутнє, нормальний розвиток яких, може постраждати через відбування їх матір`ю реального покарання, адже у малолітньому віці особливо важливим є материнське виховання, тому що саме в цей період відбувається становлення моральної самосвідомості дитини.

За таких обставин, суд приходить до глибокого переконання, що в такий спосіб будуть досягнуті не лише спеціальні самостійні цілі кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , а й врегульовані суспільні відносини, що складаються між матір`ю і дітьми, жінкою і державою, тобто буде досягнуто загальноправових цілей регулювання суспільних відносин і забезпечення правопорядку в державі.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, які є безумовною підставою для звільнення від відбування ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, беручи до уваги також характер вини обвинуваченої, мотив і мету злочинів, її поведінку після вчинення злочинів, яка полягала у частковому відшкодуванні завданої злочинами шкоди, суд вважає за можливе у відповідності до ст.79 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_15 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

На переконання суду таке звільнення від відбування покарання надасть можливість обвинуваченій виправитися без ізоляції від суспільства та задовольнить передусім інтереси її дітей.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винної та запобігання вчиненню нею нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_5 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, покладає на неї обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням та відсутність ризиків, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, суд вважає за можливе запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_5 у виді тримання під вартою скасувати.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про долю речових доказів, які визнані такими та долучені до матеріалів провадження постановами слідчого СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_16 від 11.01.2023 року, 12.01.2023 року, та постановою слідчого СВ ВП №2 ОРУп №1 ГУНп в Одеській області ОСОБА_17 суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України, зокрема речові докази: оптичний диск з відеозаписами з камер відеонагляду у кримінальному провадженні № 0000011 від 05.01.2023 року та DVD диск, на якому наявний відеозапис у кримінальному провадженні № 0001454 віл 24.12.2022 року, слід залишити в матеріалах кримінального провадження, до якого вони були долучені; гаманець блакитного кольору розміром 18,5 на 10 см, з написом «ROSENBIRD&CLASSIC», який має застібку типу «кнопка»; картку зеленого кольору «Белій парус Фитнес клуб №805301», картку жовтого кольору «Фитнестайм № 4-635», картку помаранчевого кольору «Аптеки Анкор № НОМЕР_1 », банківську картку «Приват-Банк» № НОМЕР_2 червоного кольору, паспорт у вигляді ID-картки на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , грошові кошти у кількості 8 гривень купюрами номіналом 5,2 і 1 гривні та монети у кількості 37 гривень 30 копійок, слід залишити у потерпілої ОСОБА_7 ; куртку рожевого кольору, вироблену з тканини двох видів, з капюшоном спереду, з двома карманами, на внутрішній стороні бірка «Snow&Passion Collection Fashion», 40 розміру, взуття чорного кольору, 39 розміру, з прикрасами у вигляді ланцюжка на кожному ботинку з камінців білого кольору, штучних міх усередині, які передані ОСОБА_5 , слід залишити у їх законного володільця.

Вирішуючи питання цивільного позову позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченої ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, судом зазначається наступне.

За ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільні позови по кримінальному провадженню розглядаються відповідно до вимог цивільного судочинства України.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди(пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, виходячи з положень ст. 223 та п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, позовна заява залишається судом без розгляду в разі сукупності певних умов: належне повідомлення позивача (його представника) про дату, час і місце судового засідання; повторна неявка позивача в судове засідання; неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 КПК України, якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею. Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов.

Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 , належним чином повідомлена, про час та день розгляду даного кримінального провадження, не з`явилась в судове засідання, стороною захисту в судовому засіданні надано суду її заяву про те, що шкода їй відшкодована та претензій до обвинуваченої вона не має, свою думку стосовно цивільного позову не висловила, з письмовою заявою не зверталась, за таких обставин заявлений цивільний позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 , визнати винною у вчиненні злочинів (за кожним епізодом крадіжок у потерпілої ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 ), передбачених ч.4 ст.185 КК України, та призначити їй покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.ст.75, 79 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченої ОСОБА_5 у виді тримання під вартою скасувати та обвинувачену ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Речові докази по справі:

- оптичний диск з відеозаписами з камер відеонагляду у кримінальному провадженні № 0000011 від 05.01.2023 року та DVD диск, на якому наявний відеозапис у кримінальному провадженні № 0001454 віл 24.12.2022 року, залишити в матеріалах кримінального провадження, до якого вони були долучені;

- гаманець блакитного кольору розміром 18,5 на 10 см, з написом «ROSENBIRD&CLASSIC», який має застібку типу «кнопка»; картку зеленого кольору «Белій парус Фитнес клуб №805301», картку жовтого кольору «Фитнестайм № 4-635», картку помаранчевого кольору «Аптеки Анкор № НОМЕР_1 », банківську картку «Приват-Банк» № НОМЕР_2 червоного кольору, паспорт у вигляді ID-картки на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , грошові кошти у кількості 8 гривень купюрами номіналом 5,2 і 1 гривні та монети у кількості 37 гривень 30 копійок, залишити у потерпілої ОСОБА_7 ;

- куртку рожевого кольору, вироблену з тканини двох видів, з капюшоном спереду, з двома карманами, на внутрішній стороні бірка «Snow &Passion Collection Fashion», 40 розміру, взуття чорного кольору, 39 розміру, з прикрасами у вигляді ланцюжка на кожному ботинку з камінців білого кольору, штучних міх усередині, залишити у їх законного володільця.

Цивільний позов ОСОБА_6 до обвинуваченої ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

31.07.2023

Єдиний унікальний номер справи: №522/1401/23

Номер провадження № 1-кп/ 522/698/23

Головуючий суддя ОСОБА_1