КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1041/2023 Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 286 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бобринець Кіровоградської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 150 000 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 130 753,29 грн матеріальної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання з процесуальними витратами.

За вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що вона, керуючи технічно справним автомобілем марки «КІА Cherato», д.н.з. НОМЕР_1 , 18.05.2017, приблизно о 08 годині 20 хвилин, рухалась прямо у світлу пору доби, зі швидкістю приблизно 40км/год,в правій смузі руху, асфальтобетонного, сухого, чистого покриття проїзної частини бульвару В. Гавела зі сторони вулиці Г. Севастополя, в напрямку вулиці М. Василенко в м. Києві, де дорога має дві смуги руху в попутному напрямку, позначені дорожньою розміткою білого кольору. Під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться зі сторони будинку № 23 по бульвару В. Гавела в м. Києві та позначений дорожнім інформаційно-вказівним знаком 5.35.1 та 5.35.2 Правил дорожнього руху України /далі - ПДР України/, та дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, водій ОСОБА_8 , під час руху, в порушення п. п. 1.5,2.3 «б», «д»,18.4 ПДР України, будучи неуважною, неправильно відреагувала на зміну дорожньої обстановки та її змін, не приділила належної уваги до автомобілів, які зупинились перед нерегульованим пішохідним переходом, в крайній лівій смузі руху попутного напрямку, при цьому не переконалась у відсутності на нерегульованому пішохідному переході пішохода ОСОБА_11 , яка переходила проїзну частину прямо по розмітці 1.14.1 ПДР України, зліва направо відносно руху її автомобіля, не зупинилась та не надала перевагу в русі пішоходу, в результаті чого здійснила наїзд на останню.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_11 згідно висновку судово - медичної експертизи № 986/Е від 27.07.2017, отримала тяжке тілесне ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати вирок у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог КПК України, та закрити кримінальне провадження щодо неї на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Неповноту судового розгляду обвинувачена вбачає в залишенні поза увагою суду її пояснення з приводу дійсних обставин події. Під час судового розгляду обвинувачена підтвердила надані нею показання під час здійснення досудового розслідування в частині неможливості уникнення дорожньо-транспортної пригоди та наїзду на пішохода, яка рухалася по автодорозі поза межами пішохідного переходу. ОСОБА_8 зазначала, що аварійну ситуацію спровокував автомобіль сірого кольору, який різко змінив напрямок руху, перелаштовуючись у її смугу руху, в результаті чого обвинувачена здійснила наїзд на пішохода.

Всупереч висновкам суду, апелянт вважає, що показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не підтверджується її винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину, оскільки останні не були безпосередніми свідками наїзду обвинуваченої на потерпілу.

Крім того, апелянт зазначає про безпідставність покладення в основу обвинувального вироку даних висновку автотехнічної експертизи № 12-1/1305 від 10.07.2017, оскільки остання була проведена на підставі копій матеріалів кримінального провадження та під час її проведення експертом не встановлювалось місце знаходження пішохода ОСОБА_16 в момент наїзду на неї автомобілем. ОСОБА_17 вважає, що вказану експертизу було проведено з порушенням п. 3.5 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 /далі - Інструкція/. Тому дані її висновку є недопустимим доказом. При цьому апелянт зазначає, що наданий до суду стороною захисту висновок судового експерта ОСОБА_18 , з підстав порушення вимог п. 3.5. Інструкції, визнаний судом неналежним та недопустимим доказом. Обвинувачена також вказує на наявність розбіжностей між висновками експертів ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , яким суд не надав належної правової оцінки та не усунув протиріччя. В задоволенні клопотання сторони захисту про призначення повторної експертизи, з метою усунення вказаних суперечностей, судом також було відмовлено.

Розбіжності щодо встановлення правильного та повного обсягу й характеру тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_11 в результаті дорожньо-транспортної пригоди також усунуто не було. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 989 від 27.07.2020, у ОСОБА_11 виявлено закриту черепно-мозкову травму, а згідно даних довідки № 108 від 21.03.2019 медичного закладу «Оберіг» у ОСОБА_11 маються наслідки перенесеної 18.05.2017 відкритої черепно-мозкової травми.

Крім того, обвинувачена зазначає й про безпідставне визнання ОСОБА_10 потерпілим, а адвокатів, з якими було укладено угоду про надання правової допомоги між ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 та адвокатським бюро «Ангелін та партнери» представниками потерпілого. Єдиною потерпілою у даному кримінальному провадженні, на думку обвинуваченої, є ОСОБА_11 . Саме їй обвинуваченою було частково відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 108 770 грн. Натомість ні ОСОБА_10 , ні його представниками не було надано жодного доказу на підтвердження позовних вимог. Тому обвинувачена вважає, що подані ними позовні заяви мають бути залишені без задоволення.

В апеляційних скаргах представники потерпілого ОСОБА_10 адвокати ОСОБА_20 та ОСОБА_9 , які є аналогічними за змістом, просять скасувати вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, а також в частині цивільного позову. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки та повністю задовольнити позовні вимоги потерпілого ОСОБА_10 , а саме: стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 майнову шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням у розмірі 130 753 грн 29 коп; стягнути з Страхової компанії «Провідна» на користь ОСОБА_10 майнову шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням у розмірі 200 000 грн; стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 немайнову шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням у розмірі 490 000 грн; стягнути з Страхової компанії «Провідна» на користь ОСОБА_10 немайнову шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням у розмірі 10 000 грн; з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 витрати на правову допомогу у розмірі 50 000грн.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги представники потерпілого зазначають про безпідставність звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, оскільки остання вину у скоєному не визнала, не розкаялася, постійно змінювала свою позицію з приводу того, як саме ОСОБА_11 опинилася перед її автомобілем, потерпілому не відшкодувала спричинену шкоду. На думку апелянтів, обвинувачена намагається уникнути кримінальної відповідальності, в суді першої інстанції поводила себе зухвало, намагалась викликати в судове засідання ОСОБА_11 , яка через дії ОСОБА_8 , прикута до ліжка. Поведінка ОСОБА_8 свідчить про неможливість виправитись без відбування покарання реально. Тому застосування у даному випадку інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням апелянти вважають порушенням закону України про кримінальну відповідальність.

Так само апелянти вважають незаконним відмову в задоволенні позовних вимог потерпілому. Моральну шкоду останній зазнав у зв`язку зі спричиненням ОСОБА_8 йому сильних душевних страждань в результаті того, що він розуміє невідворотність наслідків та шкоди здоров`ю його бабусі, які настали через грубе порушення обвинуваченою ПДР України.

Окрім того, апелянт вбачає істотне порушення судом вимог КПК України в частині вирішення цивільного позову. Так ОСОБА_8 застрахована у страховій компанії «Провідна», а тому, згідно положень ст. 1187, 1194 Цивільного кодексу України та закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмова в задоволенні позовної заяви з тих підстав, що потерпілий не має договірних відносин з вказаною страховою компанією та не звертався до неї із заявою про здійснення страхового відшкодування, протирічить вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечили проти задоволення апеляційної скарги представників потерпілого, пояснення потерпілого, його представника та прокурора, які підтримали подані представниками потерпілого апеляційні скарги та заперечили проти апеляційної скарги обвинуваченої, частково дослідивши докази, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені наявними доказами у їх сукупності, які перевірялися судом першої інстанції в ході судового розгляду.

Зокрема, вина обвинуваченої підтверджується показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , які вказували, що ОСОБА_11 переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу в той час, коли водій ОСОБА_8 здійснила на неї наїзд; даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.05.2017, поясненнями експерта ОСОБА_22 , яка підтвердила правильність та достовірність даних зробленого нею висновку авто технічної експертизи № 12-1/305 від 10.07.2017, проведеного на підставі наданих вихідних даних та матеріалів кримінального провадження, даними висновку судово-медичної експертизи № 986 від 27.07.2017 та іншими доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

З показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_21 , які були допитані під час судового розгляду, вбачається, що 18.05.2017 вони рухалися на власному автомобілі по бульвару В. Гавела в напрямку станції метро «Берестейська» в м. Києві в крайній лівій смузі. За кермом знаходився ОСОБА_12 , ОСОБА_21 була пасажиром. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу,водій ОСОБА_12 зупинився, щоб надати дорогу пішоходу ОСОБА_11 , яка рухалась по ньому зліва направо по відношенню до йогоавтомобіля . Інших пішоходів не було. Потерпіла пройшла більшу частину пішохідного переходу, перед його автомобілем. В цей час автомобіль «КІА Cherato», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого була ОСОБА_8 , рухався в сусідній смузі руху. Не зупиняючись перед пішохідним переходом, не дивлячись на відповідний дорожній знак, ОСОБА_8 здійснила наїзд на ОСОБА_11 , яку від сили удару відкинуло до трамвайних колій. ОСОБА_17 зупинила автомобіль і стала надавати допомогу потерпілій.

З показань свідка ОСОБА_15 , який був допитаний в судовому засіданні вбачається, що 18.05.2017, близько 08 години ранку він рухався пішкипо бульвару В.Гавела з боку парковки в напрямку трамвайних колій.Підійшов до нерегульованого пішохідного переходу, назустріч йому йшла ОСОБА_11 . Він пройшов її та раптово почув звук удару, повернувшись, побачив, як на пішохода ОСОБА_11 наїхав автомобіль білого кольору «КІА Cherato», д.н.з. НОМЕР_1 . Від сили удару потерпілу підкинуло на декілька метрів вверх. Вказаний автомобіль знаходився в правій крайній смузі на пішохідному переході. Свідок зупинився та викликав карету невідкладної медичної допомоги. В подальшому його викликали до поліції, де він розповів обставини, свідком яких був.

На підставі викладеного колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо неналежності показань вказаних свідків. Саме вони вказували, що ОСОБА_11 рухалась по нерегульованому пішохідному переходу, коли на неї був здійснений наїзд ОСОБА_8 .

Даними протоколу огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 18.05.2017 підтверджується факт наїзду водієм автомобіля марки «КІА Cherato», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 на пішохода на нерегульованому пішохідному переході по бульвару В. Гавела, 23 в м. Києві. На автомобілі зафіксовано такі пошкодження, як розбите лобове скло у правому нижньому куті, деформація правого переднього крила, вм`ятина на капоті, детально вказано відстань автомобіля «КІА Cherato», д.н.з. НОМЕР_1 після дорожньо-транспортної пригоди, його віддаленість від нерегульованого пішохідного переходу, місце, де виявлено речі потерпілої, сліди крові ОСОБА_11 . Достовірність вказаних в протоколі даних своїм власноручним підписом підтвердила також ОСОБА_8 .

Даними висновку судово - медичної експертизи № 986/Е від 27.07.2017 підтверджується отримання ОСОБА_23 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, наступних тілесних ушкоджень: закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, лінійний перелом правої тім`яної кістки,гематоми м`яких тканин голови справа з наявністю пухирців повітря забійної рани скроневої ділянки зліва, гематоми верхньої повіки правого ока, закриту травму тазу у вигляді переломів лонної та сідничної кісток справа із змішенням уламків, рвано-забійні рани лівої гомілки в нижній третині по внутрішній поверхні. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету, могли утворитись 18.05.2017 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом). Між подіями транспортної травми від 18.05.2017 і отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_11 є прямий причинно - наслідковий зв`язок. Закрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя) згідно з п.2.1.3 (б) Правил.

Даними висновку судової автотехнічної експертизи № 12-1/1305 від 10.07.2017 встановлено, що в ситуації, що склалась на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля марки «КІА Cherato», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинна була керуватись вимогами п. 18.4 ПДР України. В даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_8 з технічної точки зору вбачаються невідповідності вимогам п. 18.4 ПДР України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія ОСОБА_8 вимогам п. 18. 4 ПДР України.

Експерт ОСОБА_22 , яка проводила вказане вище експертне дослідження, в судовому засіданні підтвердила надані нею висновки. Додатково пояснила,що наданих їй слідчим вихідних даних було достатньо для складання висновку. Одним із вихідних даних слідчим вказано, що пішохід в момент наїзду на неї прямувала по пішохідному переходу. Ці дані експертом враховувались і вона прийшла до висновку, що в разі дотримання водієм ПДР України, остання мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода. Інші надані експерту матеріали не суперечили тій обставині, яка викладена нею вище. На підставі наданих даних, експерт прийшла до висновку, що показання водія ОСОБА_8 про механізм дорожньо - траспортної пригоди є неспроможними з технічної точки зору і не відповідає схемі дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому доводи апеляційної скарги обвинуваченої про недопустимість вказаного висновку експерта через те, що останній не встановлював місце знаходження пішохода ОСОБА_11 в момент наїзду на неї, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу. З постанови слідчого про призначення автотехнічної експертизи від 24.06.2017 вбачається наданий перелік вихідних даних, серед яких, в тому числі, показання ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_21 . Питання про встановлення місця знаходження пішохода ОСОБА_11 в момент на неї наїзд автомобілем ОСОБА_8 , експерту не ставилися.

З показань обвинуваченої, наданої під час судового розгляду вбачається, що остання, коли під`їжджала до нерегульованого пішохідного переходу по бульвару В. Гавела, 23 в м. Києві не бачила ні автомобіля ліворуч від неї, під керуванням ОСОБА_12 , ні пішохода ОСОБА_11 до того часу, як здійснила на неї наїзд.

Зазначені ОСОБА_8 обставини, в сукупності з вищевказаними доказами, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка, на думку колегії суддів, не спростовують її винуватості за ч. 2 ст. 286 КК України. Остання, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, в той час, коли ліворуч від неї зупинився автомобіль, під керуванням ОСОБА_12 , при дотриманні п. 18.4 ПДР України, повинна була також зупинитися та продовжити рух лише після того, як пересвідчиться у відсутності пішоходів. Однак ОСОБА_8 цього не зробила, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_11 , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження. Таким чином колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вказані вище вимоги закону України про кримінальну відповідальність.

Так, при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином враховані тяжкість вчиненого злочину, фактичні обставини скоєного та особу обвинуваченої, та обґрунтовано призначено покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керуванням транспортними засобами.

Всупереч доводам апеляційної скарги представників потерпілих, суд першої інстанції обґрунтував можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства з урахуванням позитивних даних про її особу, притягнення її вперше до кримінальної відповідальності, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей, відшкодування витрат на лікування ОСОБА_11 у державному лікувальному закладі.

На думку колегії суддів, рішення про звільнення ОСОБА_17 від відбування покарання з випробуванням прийнято судом з дотриманням вимог закону України про кримінальну відповідальність. Дані про особу обвинуваченої, свідчать про можливість її виправлення без відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представників потерпілого про розгляд цивільного позову судом першої інстанції з істотним порушенням кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За правилами ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вбачається з матеріалів судового провадження представником цивільних позивачів ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під час досудового розслідування подано цивільний позов до ОСОБА_8 та Страхової компанії «Провідна».

Під час підготовчого судового розгляду представник цивільного позивача ОСОБА_9 подав нову позовну заяву. Цивільним позивачем заявлено ОСОБА_10 , відповідачем - ОСОБА_17 та Страхову компанію «Провідна».

Просив стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 130 753 грн 29 коп.; з Страхової компанії «Провідна» на користь ОСОБА_10 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 200 000 грн; з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 немайнову шкоду в розмірі 490 000 грн; з Страхової компанії « Провідна» на користь ОСОБА_10 немайнову шкоду в розмірі 10 000 грн; з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 витрати на правову допомогу в розмірі 50 000грн.

Мотивуючи рішення про часткове задоволення цивільного позову поданого лише в інтересах ОСОБА_10 , суд прийняв рішення про стягнення заявлених сум в якості часткового відшкодування моральної та матеріальної шкоди з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , чим допустив суперечність. Суд, мотивуючи необхідність стягнення з обвинуваченої на користь ОСОБА_11 150 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди не звернув уваги, що позовну заяву остання не подавала. Натомість представником цивільного позивача ОСОБА_9 в позовній заяві вказано про необхідність стягнення 490 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 , оскільки він переніс душевні страждання внаслідок усвідомлення обставин, які трапилися з його бабусею ОСОБА_11 через вчинення злочину ОСОБА_8 . Однак суд першої інстанції не надав вказаним обставинам належної правової оцінки, як і тому, що ОСОБА_11 у даному кримінальному провадженні не визнана ні потерпілою, ні цивільним позивачем.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовної заяви на користь ОСОБА_10 в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 130 753 грн 29 коп. не обґрунтував належним чином своє рішення. Останній обмежився лише обґрунтуванням того, що заявлена сума підтверджується наданими чеками. Разом з тим, під час апеляційного розгляду, представником потерпілого ОСОБА_9 було надано оригінали фіскальних чеків та накладних на придбання медикаментів, товарів та вартість перебування ОСОБА_11 у медичних закладах. Однак матеріали судового провадження не містять відомостей, що надані суду апеляційної інстанції документи були предметом перевірки судом першої інстанції. Тому висновок суду першої інстанції в цій частині колегія суддів також вважає суперечливим.

Крім того, колегія суддів вважає незаконним рішення суду про відмову в задоволенні позовної заяви до Страхової компанії «Провідна» з тих підстав, що по-перше вказана компанія не причетна до дорожньо-транспортної пригоди; по-друге, позивачі не мають договірних відносин з даною установою, а ОСОБА_10 і ОСОБА_11 не довели, що дана компанія спричинила їм матеріальну шкоду на заявлену ними суму. Правовідносини з приводу відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем врегульовані, серед іншого, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції суперечності між мотивами та висновками в частині вирішення цивільного позову є істотним порушенням КПК України, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення в цій частині. Тому вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вказаний вирок суду, як законний та обґрунтований, підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 419КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_17 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги представників потерпілого ОСОБА_20 , ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/1041/2023 Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1

№ 760/14724/17

Категорія КК: ч. 2 ст. 286 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бобринець Кіровоградської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А:

Приймаючи до уваги те, що складання ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за можливе обмежитися складанням і оголошенням лише резолютивної її частини.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 419КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_17 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги представників потерпілого ОСОБА_20 , ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення.

Повний текст ухвали проголосити 03 квітня 2023 року о 10 годині.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4