Справа №463/477/18
Провадження №1-кп/463/33/23
В И Р О К

іменем України

18 квітня 2023 року Личаківський районний суд міста Львова

в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 0001852 від 21.07.2017 про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, згідно зі ст. 89 КК України не судимого, проживаючого: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, 2015 р.н., не працюючого, раніше судимого згідно з вироком Сихівського районного суду м. Львова від 11.01.2017 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 6 місяців, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, проживаючого: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, в порушення вимог закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» від 15.02.1995 року та закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995 року, знаходячись у невстановленому місці, у невстановлений час та при невстановлених обставинах незаконно придбав метадон, що відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, та незаконно зберігав його за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 без мети збуту. 30.11.2017 під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено кристалічні речовини білого кольору в чотирьох фольгових згортках. Встановлено, що кристалічні речовини білого кольору містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон вагою 0,5461 грама.

Крім того, ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, при невстановлених обставинах та у невстановлений час, незаконно придбав пістолет, перероблений саморобним способом зі стартового пістолета «Stalker», 14 пістолетних патронів 9-мм та 1 гільзу, магазин до пістолета з корпусом чорного кольору, у якому знаходилися 6 бойових припасів 7,65 мм, магазин до пістолета з корпусом чорного кольору, у якому знаходилися 6 бойових припасів 7,65 мм, уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ та корпус наступальної осколкової гранати РГД-5, пістолет, перероблений саморобним способом зі стартового пістолета «EKOL» моделі «Botan», 15 фрагментів пістолета, переробленого саморобним способом зі стартового пістолета ПСШ 790 калібру 9 мм серії НОМЕР_1 промислового виробництва СП «Шмайсер». В подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, усвідомлюючи, що дані предмети являються вогнепальної зброєю та бойовими припасами, маючи можливість добровільно здати їх в правоохоронні органи, незаконно зберігав їх за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 . 30.11.2017 при проведенні санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 було виявлено та вилучено пістолет, перероблений саморобним способом зі стартового пістолета «Stalker», 14 пістолетних патронів 9-мм та 1 гільзу, магазин до пістолета з корпусом чорного кольору, у якому знаходилися 6 бойових припасів 7,65 мм, магазин до пістолета з корпусом чорного кольору, у якому знаходилися 6 бойових припасів 7,65 мм, уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ та корпус наступальної осколкової гранати РГД-5, пістолет, перероблений саморобним способом зі стартового пістолета «EKOL» моделі «Botan», 15 фрагментів пістолета, переробленого саморобним способом зі стартового пістолета ПСШ 790 калібру 9 мм серії НОМЕР_1 промислового виробництва СП «Шмайсер». Встановлено, що пістолет, перероблений саморобним способом зі стартового пістолета «Stalker» є короткоствольною вогнепальною нарізною стрілецькою зброєю, 14 пістолетних патронів калібру 9-мм та 1 гільза є бойовими припасами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї, 9 бойових припасів калібром 7,65 мм, що знаходились у магазинах до пістолета, є бойовими припасами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї, уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ та корпус наступальної осколкової гранати РГД-5 при конструктивному поєднанні за допомогою різьбових з`єднань, які передбачені їх конструкцією, становлять бойову ручну гранату РГД-5, яка відноситься до боєприпасів, пістолет, перероблений саморобним способом зі стартового пістолета «EKOL» моделі «Botan» є короткоствольною вогнепальною нарізною стрілецькою зброєю, 15 предметів є складовими частинами пістолета, які складають єдине ціле - пістолет, та є короткоствольною вогнепальною нарізною стрілецькою зброєю, переробленою саморобним способом зі стартового пістолета ПСШ 790 калібру 9 мм серії НОМЕР_1 промислового виробництва СП «Шмайсер».

Крім того, ОСОБА_6 , діючи умисно, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, в порушення вимог закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» від 15.02.1995 року та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995 року, знаходячись у невстановленому місці, у невстановлений час та при невстановлених обставинах незаконно придбав метадон, що відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, та незаконно зберігав його за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 без мети збуту. 30.11.2017 при проведенні санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 було виявлено та вилучено кристалічні речовини білого кольору в двох полімерних пакетах та паперовому згортку. Встановлено, що кристалічні речовини білого кольору містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон вагою 12,4463 грама, що становить великий розмір наркотичного засобу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винність у вчиненні інкримінованих йому злочинів заперечив. При цьому показав, що кримінальне провадження відносно нього було сфальсифіковано оперативними працівниками Личаківського ВП ГУНМ у Львівській області ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з якими він навчався в одній школі та перебував у неприязних відносинах. Так, у день затримання його було запрошено з`явитись у Личаківський ВП ГУНП у Львівській області в іншій справі. Туди він з`явився разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 . Однак приблизно за 10 м. до приміщення райвідділу поліції близько 15.00 год. його було затримано працівниками поліції (четверо осіб, серед яких ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ), побито, обшукано з вилученням знайдених при ньому речей та в кайданках примусово посаджено в автомобіль. Права після затримання йому не зачитували. Вилучені речі в автомобілі йому були повернуті разом із грошима, яких під час офіційного обшуку у подальшому було виявлено більше, ніж він мав до затримання. Далі його дружину посадили в інший автомобіль, після чого їх відвезли додому на АДРЕСА_3 , де проходив офіційний обшук. За вказаною адресою він фактично проживав до припинення шлюбних відносин із ОСОБА_10 до 2019 року. Під час цього обшуку проводився відеозапис, були присутні поняті, однак слідчу та понятих вони ще деякий час змушені були чекати у нього вдома. Кайданки йому зняли у перерві відеозапису після того, як його завели додому. Обшук слідча із оперативними працівниками проводили одночасно в декількох місцях квартири, у зв`язку з чим спеціаліст із відеокамерою та поняті не могли спостерігати за всіма діями, які відбувались під час обшуку. Знайдена під час обшуку вогнепальна зброя та набої до неї належать не йому. Можливо, такі належали його покійному тестеві. Про походження вилучених під час обшуку наркотичних засобів йому нічого не відомо. Гроші, які були вилучені у нього, та були використані для закупівлі наркотичних засобів, можливо, підкинули йому працівники поліції у машині, коли везли його додому для проведення обшуку. Після обшуку його відвезли у райвідділ поліції, де працівники поліції попросили його вигадати обставини злочину, щоб було, що пред`явити начальнику поліції, і цю їх розмову, як в подальшому виявилось, було записано негласно працівниками поліції. Жодної змови на збут наркотичних засобів із ОСОБА_7 у нього не було. В дійсності, він допомагав останньому як своєму молодшому знайомому, іноді позичав йому гроші, передавав їжу, матеріали для проведення ремонту, перебував із ним у дружніх відносинах, з приводу чого з ним систематично спілкувався. Ствердив, що терміни, які використовували у телефонних розмовах з ОСОБА_7 , які були оглянуті у суді («катя», «зелений», «веселий», «бистрий» та ін.), не стосувалися наркотичних засобів. Могли стосуватись інших речей та грошових коштів, які він час від часу передавав ОСОБА_7 . Щодо першого епізоду збуту наркотичних засобів, то 18 жовтня 2017 року ОСОБА_7 до нього заходив виключно за фарбою, з якою пішов додому, й будь-яких розмов щодо наркотичних засобів між ними не було.

Обвинувачений ОСОБА_7 винність у вчиненні інкримінованих йому злочинів заперечив, однак від надання показань по суті пред`явленого йому обвинувачення у суді відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї винуватості, їх винність у вчиненні частини інкримінованих їм злочинів стверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Із показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що останній є членом громадської організації із протидії та боротьби проти наркоманії та наркокорупції, у зв`язку з чим був запрошений працівниками поліції, зокрема ОСОБА_8 , бути понятим під час проведення обшуку у житлі ОСОБА_6 . При цьому спочатку він вважав, що його запрошено лише для нагляду за законністю дій працівників поліції, й процесуальний статус понятого йому не роз`яснювався. Іншим понятим був ОСОБА_12 з цієї ж громадської організації. Також під час обшуку була присутня дружина ОСОБА_6 та багато працівників поліції. Як пригадує, під час обшуку було виявлено і вилучено грошові кошти, зброю з боєприпасами, телефони, електронні ваги та кристалічну речовину білого кольору, розфасовану у пакетики. Про будь-який тиск учасники слідчої дії не заявляли, однак дружина ОСОБА_6 вказувала, що вилучені грошові кошти належать їй. Обшук та його процесуальне оформлення проводились тривалий час, під час якого він перебував на місці, виходячи інколи на перекур. Також він приймав участь як понятий при фактичному затриманні ОСОБА_6 30.11.2017 близько 15.00 год., вийшовши з машини, коли працівники поліції вже затримали останнього. Під час затримання ОСОБА_6 проводився його особистий обшук, під час якого не пригадує, чи щось вилучалось. Далі двома автомобілями вони поїхали за місцем проживання ОСОБА_6 , де й було проведено обшук його квартири. Процесуальне оформлення усіх слідчих дій та його допит відбувався протягом усього дня, у зв`язку з чим він звільнився з приміщення поліції близько 03.00 год. ночі наступної доби. Під час усіх процесуальних дій не пригадує, чи був присутній захисник когось із обвинувачених, оскільки з`явилась особа, яку тривалий час очікували, однак, чи був це захисник йому не відомо.

Із показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що останній є членом громадської організації із протидії та боротьби проти наркоманії та наркокорупції, у зв`язку з чим 30.11.2017 був запрошений працівниками поліції бути понятим під час проведення обшуку у житлі ОСОБА_6 . Також під час обшуку були присутні дружина ОСОБА_6 , інший понятий та 4-5 працівників поліції. Як пригадує, під час обшуку було виявлено і вилучено зброю з боєприпасами, в тому числі ручну гранату, телефони «Самсунг», «Нокіа» та «Верту», кристалічну речовину білого кольору, розфасовану у пакетики, як повідомив ОСОБА_6 , це був наркотичний засіб метадон. Про будь-який тиск учасники слідчої дії не заявляли, ОСОБА_6 добровільно показував, де знаходяться, які речі. Також він підписував інші протоколи, в тому числі затримання обвинувачених, однак обставин цього не пригадує.

Із показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що останній разом із ще одним не знайомим йому раніше понятим, були запрошені бути понятими під час проведення ряду процесуальних дій у кримінальному провадженні, пов`язаному з обігом наркотичних засобів. Так, 30.11.2017 він був понятим під час слідчої дії огляду грошових коштів та покупця, під час яких останньому було вручено 1200 грн., після чого вони всі разом поїхали на вул. Пасічну у м. Львові. Там покупець із грошима пішов на парковку «Метро», після чого повернувся та видав два згортки фольги. Такі в подальшому у його присутності були оглянуті та він підписав протокол їх огляду. В подальшому вони були запрошені бути понятими також під час обшуку квартири ОСОБА_7 , під час якого також були присутні дружина останнього та працівники поліції. Під час обшуку у куртці ОСОБА_7 , яка висіла на вішаку, було виявлено та вилучено грошові кошти. Також під час обшуку було виявлено та вилучено шприци та згортки із речовиною, схожою на наркотичну.

Із показань свідка ОСОБА_15 , допитаного судом, вбачається, що останній був запрошений бути понятим під час проведення ряду процесуальних дій у кримінальному провадженні, пов`язаному із обігом наркотичних засобів. Так, 30.11.2017 він був понятим під час слідчої дії огляду грошових коштів та покупця, під час яких останнього було оглянуто, з`ясовано, що при ньому не було інших коштів, після чого йому було вручено 1200 грн. купюрами по 500, 20 та 50 грн., які перед цим було відкопійовано. Далі вони всі разом поїхали на вул. Джорджа Вашингтона у м. Львові. Там покупець із грошима пішов в напрямку будинку № 17, із незнайомою особою він зайшов у під`їзд, через деякий час вийшов та пішов на парковку «Метро», де добровільно видав два згортки фольги, які вони оглянули та виявили там кристалічну речовину булого кольору, як повідомив покупець, це був метадон. В подальшому він з іншим понятим були запрошені бути понятими також під час обшуку квартири ОСОБА_7 , під час якого також були присутні дружина останнього, слідчий та приблизно троє працівників поліції. Під час обшуку в квартирі виявили флеш-картки та сім-картки, згорток фольги з речовиною білого кольору та при ОСОБА_7 ще три згортки фольги із цією ж речовиною. Як повідомив ОСОБА_7 , зазначені речі належали йому. Жодного тиску під час обшуку не чинилось, кайданків на ОСОБА_7 він не бачив.

Із показань свідка ОСОБА_16 вбачається, що останній залучався як понятий під час проведення слідчої дії огляду покупця 18.10.2017. У той день в післяобідній час його із ще одним понятим запросили у відділення поліції в районі вул. Городоцької у м. Львові. Під час слідчої дії була запрошена людина, яку вони оглянули, оглянули грошові кошти в сумі 600 грн. та вручили їх покупцю. Далі вони всі разом (4 працівники поліції, 2 понятих та покупець) двома автомобілями поїхали на вул. Дж. Вашингтона неподалік піццерії «Челентано». Там покупець на відстані близько 30 м. зустрівся із невідомим чоловіком, який йому щось передав. Вилучення проводилось у покупця в приміщенні відділення поліції, з правої кишені його спортивних штанів було вилучено згорток із кристалічною речовиною білого кольору, як повідомив покупець, це був метадон.

Як вбачається із показань свідка ОСОБА_17 , останній залучалися як понятий під час проведення слідчої дії огляду покупця 18.10.2017. У цей день в післяобідній час його із ще одним понятим неподалік «Скрині» на вул. Городоцькій у м. Львові запросили у приміщення відділення поліції. Під час слідчої дії була запрошена людина, яку вони оглянули на предмет відсутності при ньому грошей та речей, оглянули грошові кошти в сумі 600 грн., зробили їх копії та вручили покупцю. Далі вони всі разом (4 працівники поліції, 2 понятих та покупець) двома автомобілями поїхали на вул. Дж. Вашингтона неподалік піццерії «Челентано». Там покупець на відстані близько 100 м. від них зустрівся із невідомим чоловіком та щось йому передав. Після цього він повернувся та вони поїхали у приміщення Личаківського РВ, де проводилось вилучення у покупця згортку із кристалічною речовиною білого кольору, як повідомив покупець, це був метадон.

Із показань свідка ОСОБА_18 вбачається, що останній є свідком зі зміненими анкетними даними, до якого застосовуються заходи безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві. У 2017 році він дізнався, що обвинувачений ОСОБА_7 збуває наркотичні засоби, у зв`язку з чим звернувся до працівників поліції управління з протидії наркозлочинності на вул. Городоцькій у м. Львові із відповідним письмовим повідомленням про злочин. Ствердив, що сам наркотичні засоби не вживає, до кримінальної відповідальності за злочини не притягувався. Далі працівниками поліції його двічі було залучено до закупівлі наркотичних засобів у ОСОБА_7 , що мало місце приблизно у листопаді 2017 року. При цьому на нього одягалася спеціальна техніка для спостереження за співрозмовником. Перший раз йому було вручено 600 грн., після чого він разом із працівниками поліції та понятими поїхав на вул. Джорджа Вашингтона у м. Львові, де неподалік дитячого садка зустрівся із обвинуваченим ОСОБА_7 , якому передав гроші, а той через 15 хвилин повернувся та передав йому 1/4 грама метадону, яку він у подальшому видав працівникам поліції у присутності понятих. Другий раз наприкінці листопада 2017 року йому було вручено грошові кошти в сумі 1200 грн., після чого він аналогічно разом із працівниками поліції та понятими поїхав на вул. Джорджа Вашингтона, 17 у м. Львові, де зустрівся із обвинуваченим ОСОБА_7 , якому на вулиці неподалік будинку передав гроші, а той передав йому 1/2 грама метадону, яку він у подальшому у приміщенні поліції видав працівникам поліції у присутності понятих.

Із протоколу обшуку від 30.11.2017 з додатками (Т. 1 а.с. 102-108) вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23.11.2017 в присутності понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_14 слідчим СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_19 із залученням оперативних працівників УПН ГУНП у Львівській області в період з 16.50 год. по 18.30 год. був проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_7 на АДРЕСА_2 , а також особистий обшук останнього. Під час обшуку були виявлені та вилучені: три шприци (один об`ємом 2,5 мл. з двома голками, другий об`ємом 2.5 мл з однією голкою, третій 2.5 мл. без голки); три сім-картки; три карти пам`яті чорного кольору об`ємом 1GB, 2GB, 128MB; три купюри по 50 гривень серії: СН 8201282, ФБ 8491722, ЕИ 1441935; фольговий згорток з невідомою прозорою речовиною; грошові кошти номіналом 50 гривень у кількості 7 штук серії: УЛ4147782, УМ8271873, ФБ 5638266, СЙ 0814049, СЕ 8421324, УМ 3968078, СД 2279045; грошові кошти номіналом по 1 гривні 5 штук серії: СЕ 0611946, ТА 0346842, УЙ 7036849, УТ 8762852, УН 3145388; одна купюра номіналом по 200 гривень серії: КЛ 7734252; телефон марки «Нокіа 6300», обмотаний ізолентою чорного кольору з сім-картою; два фольгових згортки із прозорою кристалічною речовиною; один фольговий згорток із прозорою речовиною, на які ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 02.12.2017 (Т. 1 а.с. 112) накладено арешт.

Відповідно до висновку експерта від 26.12.2017 № 2.1-1730/17 надані на дослідження кристалічні речовини в чотирьох фольгових згортках, вилучені під час обшуку в помешканні ОСОБА_7 , містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон загальною масою 0,5461 грама.

Із протоколу обшуку від 30.11.2017 з додатками (Т. 1 а.с. 117-124) вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23.11.2017 в присутності понятих ОСОБА_13 .. ОСОБА_11 слідчим СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_20 із залученням оперативних працівників УПН ГУНП у Львівській області, спеціаліста ОСОБА_21 та із забезпеченням відеофіксації ходу слідчої дії в період з 15.47 год. по 19.30 год. був проведений обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 на АДРЕСА_3 , а також особистий обшук останнього. Під час обшуку були виявлені та вилучені: прозорий пакет, в якому знаходилась біла кристалоподібна речовина; електронну вагу; металевий кастет; електрошокер із позначками НОМЕР_4; складну палицю металеву (дубінку); кейс із рушницею Hatsan НОМЕР_5 Magnum із комплектуючими деталями; фрагменти предмета, схожого на пістолет, у кількості 17 штук; кейс чорного кольору, в якому знаходився пістолет марки Stallker 917s із патронами у кількості 15 шт.; предмет, схожий на пістолет марки Ekol Botan Ebt; предмет, схожий на револьвер Magnum із патронами у кількості 5 шт.; магазини із патронами у кількості 6 шт.; магазин із патронами у кількості 3 шт.; 1 патрон; гранату РГД-5 та підривач типу УЗРГМ; мобільний телефон марки «Нокіа»; мобільний телефон марки «Самсунг»; мобільний телефон марки «Верту с086908» із сім-картками «Лайфселл»; мобільний телефон марки «Блекбері» із сім-карткою; мобільний телефон марки «Соні» чорного кольору; мобільний телефон марки «One plus one»; упаковки з-під сім-карток, три сім-картки; картку пам`яті microCD 4 гб; електронну вагу; пляшку пластикову (без донечка, зі слідами осадів та гарі); згорток фольги з білою кристалоподібною речовиною; згорток фольги зі слідами гарі; поліетиленові пакети (фасувальні); пристрій; прохантер; ноутбук марки «Леново» с/н PF0GMEL4 та зарядний пристрій; грошові кошти в сумі 535 доларів США, 20 євро, 12460 гривень, на які ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 02.12.2017 (Т.1 а.с. 151-152) накладено арешт.

Вищезазначені речі, які були вилучені під час обшуків за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , були оглянуті слідчим згідно з протоколами огляду від 01.12.2017 (Т. 1 а.с. 128-150, Т. 2 а.с. 3), після чого згідно з постановами слідчого від 01.12.2017 (Т. 2 а.с. 1-2, 4-5) такі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Грошові кошти, які були вилучені під час обшуків за місцем проживання обвинувачених, були передані на зберігання згідно з актом прийому-передачі майна на зберігання від 26.12.2017 у ПАТ КБ «Приватбанк» (Т. 1 а.с. 158-159).

Тоді ж 30.11.2017 о 23.20 год. в присутності понятих ОСОБА_13 ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_5 був складений протокол затримання ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 109-111), відповідно до якого час фактичного затримання ОСОБА_7 30.11.2017 о 16.30 год., та в присутності понятих ОСОБА_13 ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_22 протокол затримання ОСОБА_6 (Т. 1 а.с. 125-127), відповідно до якого час фактичного затримання ОСОБА_6 30.11.2017 о 15.30 год.

Відповідно до висновку експерта від 26.12.2017 № 2.1-1726/17 (Т. 1 а.с. 179-184) надані на дослідження кристалічні речовини в двох полімерних пакетах та паперовому згортку, вилучені під час обшуку в помешканні ОСОБА_6 , містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон загальною масою 12,4463 грама.

Згідно з висновком експерта від 03.01.2018 № 1.2-867/18 (Т.1 а.с. 203-211) наданий предмет, виявлений та вилучений під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , 1985 р.н., за адресою: АДРЕСА_3 , є короткоствольною вогнепальною нарізною стрілецькою зброєю - самозарядним пістолетом, переробленим саморобним способом шляхом монтування невід`ємної нарізної ствольної вставки з патронником під 9-мм (9x17 мм або .380 Аutо), так званий «короткий», пістолетний патрон «Browning», центрального бою, із стартового (сигнально-шумового) пістолета «Stalker» моделі 917-8, калібру 9 мм Р.А.К., № НОМЕР_2 , промислового виробництва (корпорація «АТАК АRMS СО., LТD» (Туреччина)), який був призначений для стрільби виключно шумовими (холостими) патронами для подачі звукових сигналів з метою самозахисту (відлякування собак, притягування звуком уваги оточуючих в складній ситуації тощо), а також при проведенні спортивних і спортивно-масових заходів. В конструкцію досліджуваного пістолета попередньо також були внесені наступні зміни: зі ствола видалена (відсутня) металева втулка (заглушка) (згідно даних виробника повинна бути невід`ємно (без внесення незворотних змін), міцно й надійно змонтована в заводських умовах), що робить канал ствола вільним та наскрізним, а в подальшому в стволі змонтована невід`ємна ствольна вставка з нарізами (6 нарізів лівого нахилу). Пістолет придатний для стрільби. Пістолет виготовлений шляхом переробки виробу, що не був вогнепальною зброєю - сигнального пристрою спеціального призначення, у конструкцію якого саморобним способом внесено зміни, внаслідок чого він набув властивостей вогнепальної зброї. З наданих предметів, загальною кількістю 15-ть штук, виявлених та вилучених під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , 1985 р.н., за адресою: АДРЕСА_3 , 14-ть є бойовими припасами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї, які споряджені саморобним способом з використанням куль та гільз 9-мм (9x17 мм або .380 Аutо), так званих «коротких», пістолетних патронів «Browning», центрального бою, промислового виробництва (11-ть з них виробництва підприємства «Nobel sроrt Italia», Італія; 3 штуки виробництва підприємства «Giulio Fiocchi», Lессо, Італія), а також порохового заряду. Один з предметів є змонтованими саморобним способом в одне ціле складовими частинами бойових припасів до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - кулею та гільзою 9-мм (9x17 мм або .380 Аutо), так званого «короткого», пістолетного патрона «Browning», центрального бою, промислового виробництва (виробництва підприємства «Giulio Fiocchi», Lессо, Італія). Дані патрони призначені для стрільби з різновидів самозарядної і автоматичної вогнепальної зброї, патронник яких розрахований під даний патрон. Усі 14-ть наданих пістолетних патронів та гільза придатні для стрільби (для подальшого використання в якості складової частини бойового припасу до вогнепальної стрілецької зброї).

Згідно з висновком експерта від 28.12.2017 № 1.2-857/17 (Т. 1 а.с. 222-227) наданий предмет, виявлений та вилучений під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , 1985 р.н., за адресою: АДРЕСА_3 , є короткоствольною вогнепальною нарізною стрілецькою зброєю - самозарядним пістолетом, переробленим саморобним способом шляхом монтування невід`ємної нарізної ствольної вставки калібру 7,65 мм із стартового (сигнально-шумового) пістолета ЕКОL моделі «Воtan», калібру 9 мм Р.А.К., серії НОМЕР_3 , промислового виробництва (корпорація „Voltran" (Туреччина)), який був призначений для стрільби виключно шумовими (холостими) патронами для подачі звукових сигналів з метою самозахисту (відлякування собак, притягування звуком уваги оточуючих в складній ситуації тощо), а також при проведенні спортивних і спортивно-масових заходів. В конструкцію досліджуваного пістолета попередньо також були внесені наступні зміни: зі ствола видалені (відсутні) металева втулка (заглушка), а також полімерна заглушка на його дульному зрізі (згідно даних виробника повинні бути невід`ємно (без внесення незворотних змін), міцно й надійно змонтованими в заводських умовах), що робить канал ствола вільним та наскрізним, а в подальшому в стволі змонтована невід`ємна ствольна вставка з нарізами (6 нарізів лівого нахилу). Крім того, в пістолеті відсутній магазин (штатний магазин до даного пістолета виявлений всередині іншої упаковки з об`єктами, наданими на дослідження за матеріалами даного кримінального провадження). Пістолет придатний для проведення пострілів. Пістолет виготовлений шляхом переробки виробу, що не був вогнепальною зброєю - сигнального пристрою спеціального призначення, у конструкцію якого саморобним способом внесено зміни, внаслідок чого він набув властивостей вогнепальної зброї.

Відповідно до висновку експерта від 27.12.2017 № 1.2-858/17 (Т. 1 а.с. 230-234) надані на дослідження 15 предметів є складовими частинами пістолета. Два предмета виявлені в середині упаковки є допоміжними предметами збирання, розбирання пістолета. Надані предмети виготовлені промисловим способом. Виявлені та вилучені предмети під час обшуку, складають єдине ціле - пістолет. Наданий предмет, виявлений та вилучений під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , є короткоствольною вогнепальною нарізною стрілецькою зброєю - самозарядним пістолетом, переробленим саморобним способом шляхом монтування невід`ємної нарізної ствольної вставки калібру 7,65 мм із стартового (сигнально-шумового) пістолета ПСШ 790 калібру 9 мм Р.А.К., серії НОМЕР_1 , промислового виробництва СП „ШМАЙСЕР", який був призначений для стрільби виключно шумовими (холостими) патронами для подачі звукових сигналів з метою самозахисту (відлякування собак, притягування звуком уваги оточуючих в складній ситуації тощо), а також при проведенні спортивних і спортивно-масових заходів. Пістолет придатний для стрільби.

Згідно з висновком експерта від 27.12.2017 № 1.2-866/17 (Т. 1 а.с. 238-242) надані предмети, загальною кількістю 9-ть штук, виявлені та вилучені під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , 1985 р.н., за адресою: АДРЕСА_3 , 6-ть з яких знаходились в магазині до пістолета з корпусом чорного кольору, а 3 в магазині до пістолета з корпусом сірого кольору, є бойовими припасами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - 7,65-мм (7,65x17 мм або .32 АСР) пістолетними патронами «Browning», центрального бою, промислового виробництва (виробник - підприємство «Giulio Fiocchi», Lессо, Італія). Дані патрони призначені для стрільби з різновидів самозарядної і автоматичної вогнепальної зброї, патронник яких розрахований під даний патрон. Усі 9-ть наданих пістолетних патронів придатні для стрільби.

Відповідно до висновку експерта від 27.12.2017 № 5-87/17 (Т. 1 а.с. 245-249) надані на дослідження предмети є: стандартним, промислово виготовленим уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ (УЗРГМ-2), слідів втручання в конструкцій якого не виявлено, а значить, ймовірно він містить заряд комбінованої речовини - ТНРС+азид свинцю, масою 0,1+0,2 грами, та ТЕН або гексоген, масою 1 грам; корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГД-5, слідів втручання в конструкцію якої не виявлено, а це значить, ймовірно, він містить заряд бризантної вибухової речовини - тротил, масою - 100-115 грам. При конструктивному поєднані наданих на дослідження предметів, за допомогою різьбових з`єднань, які передбачені їх конструкцією, вони будуть становити бойову ручну наступальну гранату РГД-5, спорядженою уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ, в такому випадку вона буде відноситися до боєприпасів. Слідів втручання, механічних пошкоджень, які вказують на зміну конструкції наданих на дослідження предметів не виявлено, отже при конструктивному їх поєднані, за допомогою різьбових з`єднань, які передбачені їх конструкцією, вони будуть становити бойову ручну наступальну гранату РГД-5, спорядженою уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ, а це значить, що ймовірно вона придатна для використання за призначенням (здійснення вибуху).

Оцінюючи доводи сторін щодо допустимості (недопустимості) окремих доказів, суд виходить із наступного.

Так, обґрунтовуючи недопустимість доказів, здобутих в результаті слідчих дій, ініційованих чи погоджених прокурором на стадії досудового розслідування, а також, вказуючи на незаконність процесуальних дій, вчинених за участю прокурора, в тому числі затвердження прокурором обвинувального акту, сторона захисту вказує на відсутність у прокурора ОСОБА_3 повноважень на вчинення відповідних дій, оскільки остання протягом досудового розслідування не була включена у групу прокурорів у даному кримінальному провадженні, а вперше була включена у групу прокурорів постановою про призначення групи прокурорів від 02.08.2017, яку подала вже на стадії судового розгляду.

В обґрунтування зазначених доводів посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року (справа № 754/7061/15, провадження № 51-4584 кмо 18), відповідно до якої за змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення у формі постанови, у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла. Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її не підписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень. Також ВС наголосив: здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.

На думку суду, обставини, встановлені у зазначеному вище судовому рішенні Верховного Суду не повністю відповідають обставинам цієї справи. Цитоване рішення Верховного Суду стосується змістовної частини - наявності (чи відсутності) процесуального рішення на підтвердження повноважень прокурора та його підписання (чи не підписання), тоді як питання щодо невідкриття стороні захисту в порядку ст. 290 КПК відповідних матеріалів на стадії досудового розслідування Верховним Судом не вирішувалось.

Однак таке питання вирішувалось у постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 14 лютого 2022 (справа № 477/426/17), в якій викладено правовий висновок у аспекті саме ст. 290 КПК України, згідно якого постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами. Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.

Судом встановлено, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00001852 від 21.07.2017 постанова першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_23 про призначення групи прокурорів від 18.10.2017 у складі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 (Т. 4 а.с. 156) відсутня, й доказів, що така відкривалась стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України матеріали кримінального провадження не містять. Більше того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні будь-які рішення про призначення у кримінальному провадженні групи прокурорів чи групи слідчих, окрім первинної постанови керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_25 про призначення прокурорів від 21.07.2017 в складі групи - начальника Личаківського відділу Львівської місцевої прокуратури № 1, прокурорів ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , заступника начальника Личаківського відділу Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_23 (старший прокурор групи) (Т. 4 а.с. 227).

Вже на етапі вирішення заяв і клопотань сторін про доповнення судового розгляду, оскільки вирішувались клопотання сторони захисту про недопустимість доказів, подані під час судового розгляду, прокурором в обґрунтування законності процесуальних дій та допустимості доказів в порядку ч. 11 ст. 290 КПК України надано стороні захисту та суду постанову першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_23 про призначення групи прокурорів від 18.10.2017 у складі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та постанову в.о. начальника СВ Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області про створення слідчо-оперативної групи від 28.11.2017 у складі слідчих: ОСОБА_20 (старший слідчий групи), ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_19 (Т. 4 а.с. 158) (в обґрунтування наявності повноважень слідчого ОСОБА_19 на проведення обшуку в житлі ОСОБА_7 30.11.2017). На думку суду, такі дії прокурора не суперечать вимогам закону та відповідають обставинам, з приводу яких Верховним Судом надано правовий висновок у справі № 477/426/17.

Стосовно інших доводів сторони захисту, що постанови про призначення групи прокурорів від 18.10.2017 станом на 18.10.2017 не існувало, а така в дійсності була створена пізніше, то такі, на думку суду, є голослівними та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Так, згідно з витягами з ЄРДР, які наявні у матеріалах кримінального провадження, станом на 30.11.2017 повноважними у кримінальному провадженні були: слідчі ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_28 , прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 (Т. 4 а.с. 225), станом на 06.03.2018 повноважними були: слідчі ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_28 , прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 (Т. 4 а.с. 160-164).

Таким чином, доводи сторони захисту, що вперше у кримінальному провадженні повноваження у прокурора ОСОБА_3 з`явились на підставі постанови першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_23 про призначення групи прокурорів від 02.08.2018 ( ОСОБА_3 , ОСОБА_24 , ОСОБА_32 ) (Т. 2 а.с. 216) є необґрунтованими. Постанова про призначення групи прокурорів виносилась у кримінальному провадженні кожного разу у випадку включення до групи прокурорів прокурора, який раніше не був включений у групу, приміром, постанова в.о. керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_33 про призначення групи прокурорів від 08.04.2021 ( ОСОБА_3 , ОСОБА_24 , ОСОБА_30 , ОСОБА_26 ) (Т.3 215-216). У той же час, прокурори, які вже раніше були включені у групу прокурорів могли бути повторно включені у групу прокурорів у кримінальному провадженні.

При цьому інформація про прокурора ОСОБА_3 була внесена до ЄРДР 18.10.2017 о 11.09 год. користувачем ОСОБА_23 , що підтверджується викопіюванням з бази даних ЄРДР про вчинені у кримінальному провадженні процесуальні дії (Т. 4 а.с. 228) та відповідає змісту постанови про призначення групи прокурорів, яка була винесена 18.10.2017 саме першим заступником керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_23 .

Верховний Суд у складі колегії Касаційного кримінального суду в постанові від 5 березня 2020 року у справі № 666/5448/15-к дійшов до наступних висновків та сформулював відповідну правову позицію.

Частиною 1 ст. 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Положеннями ст. 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Доводи прокурора про безпідставне та необґрунтоване визнання місцевим судом недопустимими доказами протоколів про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 06 серпня 2015 року № 3/40-2600т, 3/40-2598, 3/40-2599 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8, а також посилання на залишення апеляційним судом вказаних порушень поза увагою колегія суддів вважає неспроможними з огляду на наступне. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевим судом встановлено, що 06 серпня 2015 року в рамках кримінального провадження № 0000435 на підставі ухвал слідчого судді Апеляційного суду Херсонської області від 23 липня 2015 року було проведено негласні слідчі (розшукові) дії, аудіо- та відеоконтроль щодо осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_6, які тимчасово утримувалися в ІТТ Херсонського МУ УМВС України в Херсонській області. За результатами проведення вказаних слідчих дій було складено відповідні протоколи, які разом з аудіо- та відеозаписами оперативних слідчих дій сторона обвинувачення надала суду як доказ винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Місцевий суд, дослідивши вказані докази, дійшов висновку, що надані прокурором протоколи про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій та відеозаписи цих слідчих дій є недопустимими доказами, посилаючись на те, що у даному конкретному випадку з огляду на зміст вказаних протоколів фактично мав місце допит обвинувачених, а не втручання у приватне життя. При цьому, на переконання суду, під час вказаних слідчих дій працівник поліції допитав ОСОБА_8 та ОСОБА_6 без роз`яснення їм прав, без участі адвоката та складання відповідного протоколу. Апеляційний суд, перевіряючи вирок місцевого суду та доводи апеляційної скарги прокурора, погодився з висновками суду першої інстанції щодо недопустимості як доказів протоколів про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 06 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8. При цьому зазначив, що така позиція узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо недопустимості використання доказів, отриманих з порушенням права мовчання та свободи від самовикриття.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного. У своїй касаційній скарзі прокурор вказує на неправильність висновків місцевого суду стосовно того, що 06 серпня 2015 року органом досудового розслідування проводився саме допит підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_6, а не негласні слідчі (розшукові) дії. Допит підозрюваного - це слідча дія, що провадиться шляхом опитування особи, яка має статус підозрюваного, з метою одержання даних щодо обставин, які стали підставою для її затримання або застосування запобіжного заходу, а також для отримання іншої інформації, яка має доказове чи інше значення для кримінального провадження. Положеннями ч. 3 ст. 224 КПК України визначено, що перед допитом встановлюється особа, роз`яснюються її права, а також порядок проведення допиту. При цьому кримінальним процесуальним законом визначено, що в ході допиту підозрюваного в рамках кримінального провадження щодо особливо тяжких злочинів присутність захисника є обов`язковою. Під час допиту підозрюваний може особисто розповісти про обставини, які стосуються предмета допиту, або давати відповіді на запитання слідчого чи захисника. При цьому в ході допиту слідчий з метою викриття підозрюваного і одержання правдивих показань та достовірної інформації може розпитувати останнього про дату, час, місце, обставини вчинення злочину, наявність співучасників та встановлювати інші обставини.

У свою чергу негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт і методи проведення яких не підлягають розголошенню, спрямовані на збирання, перевірку чи дослідження фактичних даних у конкретному кримінальному провадженні, та які проводяться у разі крайньої необхідності, коли відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати іншим способом. Негласні слідчі (розшукові) дії, які, за визначенням законодавця, є видами втручання в приватне спілкування, мають характер обмеження широкого права недоторканості особистого життя, забезпечення якого належить до принципів кримінального процесу. Підстави проведення негласних слідчих (розшукових) дій визначено в ст. 246 КПК України. На підставі наведеного та відповідно до протоколів про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо- та відеоконтролю щодо осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_6 від 06 серпня 2015 року № 3/40-2600т, 3/40-2598т, 3/40-2599, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що в ході вказаних слідчих дій органом досудового розслідування фактично проводився саме допит підозрюваних, а не втручання в приватне життя. При цьому в ході проведення допиту, як правильно було встановлено місцевим судом, підозрюваним не було роз`яснено їх права та не забезпечено участі захисника, а тому судом першої інстанції обґрунтовано визнано вказані докази недопустимими.

Виходячи із вищенаведеного, суд погоджується із доводами сторони захисту, що протокол про результати здійснення НСРД від 05.12.2017, складений оперуповноваженим УПН ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , за результатами здійснення УОТЗ ГУНП у Львівській області НСРД аудіо- відеоконтролю особи 30.11.2017 за ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13.11.2017 (зустріч ОСОБА_7 із працівниками поліції ОСОБА_34 , ОСОБА_35 ) (Т. 2 а.с. 37-42) та протокол про результати здійснення НСРД від 05.12.2017, складений оперуповноваженим УПН ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , за результатами здійснення УОТЗ ГУНП у Львівській області НСРД аудіо- відеоконтролю особи 30.11.2017 за ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13.11.2017 (зустріч ОСОБА_6 із працівниками поліції ОСОБА_34 , ОСОБА_8 ) (Т. 2 а.с. 67-77) слід визнати недопустимими доказами. При цьому суд виходить із того, що такий аудіо- відеоконтроль обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 був проведений у вечірній час (після 20.00 год.) 30.11.2017 після фактичного їх затримання в службовому кабінеті у приміщенні Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області, куди останніх було примусово доставлено, та їм було достовірно відомо, що вони спілкуються з працівниками поліції. Таким чином, в ході вказаних слідчих дій органом досудового розслідування фактично проводився саме допит підозрюваних після їх затримання, а не втручання в приватне життя. При цьому в ході проведення допиту підозрюваним не було роз`яснено їх права та не забезпечено участі захисника, чим істотно порушено їх право на захист, а тому такі докази слід визнати недопустимими.

Суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту щодо недопустимості протоколів обшуку житла обвинувачених від 30.11.2017 та усіх доказів, отриманих на підставі таких. При цьому суд виходить із наступних мотивів.

Положення щодо проведення обшуку (особистого обшуку) особи наведено у ч. 8 ст. 191, ч.ч. 3, 5, 6 ст. 208, ч. 7 ст. 223, ч. 5 ст. 236, ч. 2 ст. 520 КПК України.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 755/6685/17, обшук особи фактично не є окремою слідчою дією, а поглинається такою дією, як затримання чи обшук житла (Уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 цього Кодексу (ч. 3 ст. 208 КПК України). За рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають в житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження (ч. 5 ст. 236 КПК України)).

Відповідно до ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Як убачається з протоколів затримання обвинувачених, ОСОБА_7 був фактично затриманий 30.11.2017 о 16.30 год., а ОСОБА_6 - 30.11.2017 о 15.30 год. Достовірність зазначеного часу фактичного затримання обвинувачених не оспорюється стороною захисту та підтверджується показаннями понятого ОСОБА_11 , який був на місці фактичного затримання, та показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 . Таким чином, з огляду на вимоги ст. 209 КПК України з відповідного часу обвинувачені були особами, які фактично затримані уповноваженою службовою особою.

Відповідно до правової позиції сформульованої у постанові Верховного Суду від 19.12.2022 у справі № 331/4277/17 (провадження № 51-3945км19) КПК не вимагає зупинення такої дії, як затримання особи та особистого обшуку до прибуття захисника. Так, спростовуючи доводи захисту, суди попередніх інстанцій установили, що згідно з протоколом затримання ОСОБА_7 від 31 травня 2017 року останній був затриманий о 06:50. Разом з тим, правильним є час затримання 04:58, що підтверджено відеозаписом із боді-камер працівників поліції. Колегія суддів погоджується з висновками судів, що різниця в часі не впливає на допустимість доказів і є лише підставою для уточнення строку покарання, про що місцевий суд зазначив у вироку. Помилка в часі, допущена у протоколі цієї слідчої дії, не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів. Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження захисника про порушення права на захист ОСОБА_7 під час затримання і про неповідомлення уповноваженого органу на надання безоплатної правової допомоги усупереч вимог ч. 4 ст. 213 КПК, та бере до уваги, що процесуальний закон не передбачає обов`язку слідчого відображати у протоколі затримання інформацію щодо повідомлення уповноваженого органу про затримання особи. Також, як установлено з матеріалів кримінального провадження, одразу після затримання та доставки ОСОБА_7 у відділ поліції і до його першого допиту йому було забезпечено право на захист шляхом призначення захисника ОСОБА_6 із Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що підтверджується дорученням від 31 травня 2017 року, виданим о 08:07. Крім того, КПК не вимагає зупинення такої дії, як затримання особи та особистого обшуку до прибуття захисника. Зі змісту протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 31 травня 2017 року убачається, що його складено у присутності понятих, затриманому ОСОБА_7 згідно з ч. 4 ст. 208 КПК повідомлено підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснено його права зокрема передбачені ст. 42 цього Кодексу. У присутності понятих ОСОБА_7 відмовився підписати протокол.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 204/6541/16-к (провадження № 51-2172км19), надаючи оцінку стверджуваному стороною захисту порушенню прав затриманої особи та їх вплив на допустимість доказів. Верховний Суд зазначив, що порушення порядку отримання доказів, яке призводить до їх недопустимості, визначається правилами допустимості доказів, передбаченими главою 4 § 1 КПК та іншими статтями КПК, в яких такі правила сформульовані. Також Суд визнавав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Таким чином, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді. Сторона захисту в цій справі стверджує, що фактично затриманій особі не були роз`яснені права, як того вимагає частина 4 статті 208 КПК, зокрема право мати захисника, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього. Суд погоджується з тим, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження такого роз`яснення. За таких обставин Суду належить визначити, чи позначилось це порушення на допустимості доказів, оспорюваних стороною захисту, а саме вилучених під час особистого обшуку наркотичних засобів.

Відповідно до частини 1 статті 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме відомості (фактичні дані), які отримані саме завдяки такому порушенню. Тобто закон вимагає встановити прямий причиновий зв`язок між порушенням прав людини і отриманими доказами.

Суд зазначає, що не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. Необґрунтовано тривале тримання під вартою або погані умови утримання можуть становити серйозне порушення фундаментальних прав особи, однак самі собою не впливають на допустимість доказів, отриманих під час кримінального провадження. Тому, навіть якщо докази отримані в той час, коли сталося порушення того чи іншого права, однак це порушення прямо не впливало на отримання доказу, а лише співпадало у часі, це не є достатньою підставою для висновку, що докази отримані "внаслідок" такого порушення. Таким чином, для вирішення питання, чи може порушення певних основоположних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів.

Суд визнає, що засудженому не були роз`яснені права, що відповідно до пунктів 2 та 3 частини 2 статті 87 КПК має бути визнано істотним порушенням прав людини. Суд послідовно визнає недопустимими показання, отримані від підозрюваної особи під час слідчих дій у випадку порушення її права зберігати мовчання і не свідчити проти себе. Це пояснюється тим, що право особи давати показання без застосування примусу лежить у самому серці кримінального процесу, тому для оцінки допустимості показань визначальним є дотримання права особи зберігати мовчання, і, відповідно, право бути поінформованим про такі права. Порушення цих прав має або може мати прямий вплив на зміст отриманих показань і, таким чином, такі порушення є релевантним фактором для оцінки допустимості показань.

Однак Суд підкреслює, що в цій справі не йдеться про допустимість свідчень, наданих затриманою особою, оскільки жодні відомості, які були повідомлені засудженим в цей час, не були використані під час судового розгляду і не бралися до уваги судом при оцінці обставин справи. Питання, порушене стороною захисту, стосується допустимості речових доказів, виявлених під час особистого обшуку засудженого. Суд не вважає виправданим беззастережно поширювати підходи, що застосовуються до оцінки показань, на оцінку допустимості речових доказів.

Підходи до оцінки допустимості показань і допустимості доказів, які хоча й можуть бути отримані примусово, але існують незалежно від волі особи, як, наприклад, документи, зразки дихання, крові, сечі або тканин тіла для проведення експертизи, суттєво відрізняються. Під час кримінального процесу вживаються всі можливі заходи, щоб речові докази не зазнали будь-якого впливу, особливо з боку зацікавлених осіб. Ці заходи включають несподівані обшуки, невідкладне фіксування доказів під час огляду місця події, детальні правила збереження речових доказів і навіть тримання особи під вартою для перешкоджання впливу на докази. Більше того, закон навіть передбачає кримінальну відповідальність за приховування слідів злочину. Мету убезпечення речових доказів від впливу особи має й обшук особи негайно після її затримання.

Таким чином, фактори, які можуть зумовити недопустимість показань особи, можуть не мати впливу на допустимість доказів, які мають зовсім іншу природу. Такий підхід до оцінки доказів, існування яких не залежить від волі особи, цей Суд сформулював у низці своїх рішень. Виходячи з цього, Суд зазначає, що хоча при фактичному затриманні засудженого йому не було роз`яснено права зберігати мовчання і не свідчити проти себе, за обставин цієї справи в Суду немає підстав вважати, що виявлення в засудженого під час особистого обшуку речових доказів стало безпосереднім наслідком порушення цього права в значенні частини 1 статті 87 КПК, оскільки такі властивості цих доказів не залежали від волі особи і особистий обшук міг бути проведений без добровільної згоди особи, тобто без будь-якого впливу інформації, отриманої від неї. Тим самим Суд відхиляє і той довід сторони захисту, що відсутність добровільної згоди особи на проведення її особистого обшуку зумовлює недопустимість результатів такого обшуку.

Суд також не вважає, що ці докази отримано внаслідок порушення права на допомогу захисника, виходячи з такого. Затримання в порядку статей 207 або 208 КПК, за визначенням, є несподіваною для його учасників подією, що зумовлює й неможливість забезпечити присутність захисника в той час і в тому місці, де може відбутися таке затримання. Таким чином, відсутність захисника під час затримання особи у випадку, передбаченому статтею 208 КПК, та під час її особистого обшуку не може вважатися порушенням кримінального процесуального закону. Тому відсутність роз`яснення права на захисника в обставинах затримання і особистого обшуку не призвело до обмеження у користуванні правовою допомогою, оскільки ці дії могли бути проведені без участі захисника. Виходячи з встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, Суд вважає, що оспорені стороною захисту докази були отримані в ході законного особистого обшуку засудженого після його законного затримання за підозрою у вчиненні злочину. Не залишаючи поза увагою відсутність протоколу затримання, а також відсутність роз`яснення засудженому права зберігати мовчання і права користуватися допомогою захисника, Суд не вважає, що ці докази були отримані внаслідок цих порушень у значенні частини 1 статті 87 КПК. Таким чином, Суд відхиляє довід сторони захисту про їх недопустимість, а також про недопустимість інших доказів, які є похідними від цих доказів.

На переконання суду, обставини, встановлені у цій справі, є подібними до обставин, встановлених у зазначених вище постановах Верховного Суду. Так, оспорені стороною захисту докази були отримані в ході законних обшуків обвинувачених на підставі чинних ухвал слідчого судді, якими було надано дозвіл на проведення відповідних обшуків, після законного затримання обвинувачених за підозрою у вчиненні злочину в обставинах невідкладності, оскільки обшуки були проведені одразу після фактичного затримання обвинувачених. З врахуванням невідкладності відповідних процесуальних дій чинний кримінальний процесуальний закон не передбачає обов`язкової участі захисника під час затримання та проведення обшуку. Не залишаючи поза увагою ту обставину, що досліджені судом докази дійсно не містять підтвердження роз`яснення обвинуваченим права зберігати мовчання і права користуватися допомогою захисника одразу після затримання, суд не вважає, що ці докази були отримані внаслідок цих порушень у значенні частини 1 статті 87 КПК. Таким чином, суд відхиляє доводи сторони захисту про їх недопустимість, а також про недопустимість інших доказів, які є похідними від цих доказів.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо фактичного проведення обшуків іншими особами, окрім слідчого, якому надано дозвіл на проведення обшуку, суд виходить із наступного.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Верховним Судом у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 758/5719/16-к (провадження № 51-5770 км 21), колегія суддів не погодилась з висновком суду апеляційної інстанції у цій справі про недопустимість результатів обшуку у зв`язку з тим, що, як зазначено в ухвалі цього суду, «згідно до відеозапису, вказаний обшук фактично проводили оперативні співробітники, саме вони знайшли грошові кошти, що інкримінуються ОСОБА_6. При цьому, ухвалою слідчого судді дозвіл на такі дії розповсюджувався лише на слідчих в кримінальному провадженні… Будь-якого доручення на проведення обшуку оперативним співробітникам надано не було».

Верховний Суд неодноразово зазначав, що виконання ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи покладається особисто на слідчого чи прокурора і не може бути доручений відповідним оперативним підрозділам (справа № 663/820/15-к, провадження № 51-2075 кмо 20). Проте у цьому кримінальному провадженні, згідно з протоколом обшуку, слідча (розшукова) дія проводилась старшим слідчим Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_12 за участю ОСОБА_6, ОСОБА_11, в.о. начальника Держспоживінспекції м. Києві ОСОБА_8, прокурора ОСОБА_13, спеціаліста ОСОБА_14, працівників УЗЕ в м. Києві ОСОБА_15, ОСОБА_16, понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18. Залучення співробітників оперативних підрозділів для проведення процесуальних дій є формою взаємодії слідчих органів та органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, має організаційний характер і не потребує прийняття процесуального документа у виді письмового доручення. Протокол обшуку, складений у присутності зазначених вище осіб, доповнень та зауважень не містить. Отже, передчасними є висновки про визнання протоколу обшуку від 17 березня 2016 року недопустимим доказом.

Встановлено, що виконання ухвали про дозвіл на обшук житла за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 здійснювалось відповідно слідчими ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , які входили до складу слідчої групи у даному кримінальному провадженні. Залучення останніми співробітників оперативних підрозділів для проведення процесуальних дій є формою взаємодії слідчих органів та органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, має організаційний характер і не потребувало прийняття процесуального документа у виді письмового доручення. Інші доводи сторони захисту щодо порушень допущених під час обшуку, на думку суду, є лише припущеннями, які не підтверджуються дослідженими судом доказами. Таким чином, підстав, для визнання недопустимими доказами протоколів обшуку, а також інших доказів, які є похідними від них, суд не вбачає.

Тобто обшук в квартирі обвинувачених був проведений уповноваженими особами на підставі відповідних дозвільних процесуальних документів, про що свідчать ухвали слідчого судді та відомості протоколів разом із доданими до них додатками.

При цьому суд ще раз наголошує, що участь інших осіб у проведенні обшуку не виключається, оскільки відповідно до положень ст. 235 КПК України визначення конкретної особи, якій надається дозвіл на проведення обшуку, не є обов`язковим елементом ухвали слідчого судді про надання такого дозволу, а згідно з частиною першою ст. 236 КПК України ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором, тобто не обов`язково тією самою особою, що звернулася до слідчого судді за отриманням дозволу на проведення обшуку. Таким чином, слідчий ОСОБА_19 був повноважним на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 . Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 205/440/15.

В свою чергу, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 149/833/15-к, учасниками обшуку можуть бути оперативні працівники, їх участь допускається у формі надання допомоги слідчому при проведенні слідчих (розшукових) дій і можливість надання слідчим доручення на таку допомогу може бути як у письмовій формі, так і усно.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій (надалі - НСРД) у кримінальному провадженні неуповноваженими особами (оперуповноваженими УПН ГУ НП у Львівській області ОСОБА_36 , ОСОБА_9 ) з огляду на відсутність у матеріалах кримінального провадження письмових доручень у формі окремого процесуального документа слідчого чи прокурора на ім`я уповноваженого оперативного підрозділу на вчинення відповідних НСРД, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 87 КПК України встановлено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає. Отже, для перевірки доказів на предмет їх допустимості ці рішення мають бути відкриті стороні захисту відповідно до вимог ст. 290 КПК України, що є важливою гарантією змагальності і рівності сторін у кримінальному провадженні.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019року № 13-37кс18 у справі № 751/7557/15-к, для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою для їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки за змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону щодо НСРД. Ці документи (процесуальні рішення) виступають правовою підставою для проведення НСРД з огляду на їх функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, отриманої за результатами проведення таких дій, і повинні перевірятися та враховуватися судом під час оцінки доказів.

З огляду на те, що НСРД проводяться під час досудового розслідування за ініціативою сторони обвинувачення, ця сторона має їх у своєму розпорядженні, зокрема прокурор процесуальний керівник цього розслідування. Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор має повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування. Щодо процесуальних документів, які мають гриф секретності, то за змістом статей 85, 92, 290 КПК України прокурор процесуальний керівник зобов`язаний під час досудового розслідування заздалегідь ініціювати процедуру їх розсекречення одночасно з результатами НСРД і забезпечити відкриття цих документів на етапі закінчення досудового розслідування.

Також Велика Палата Верховного Суду постановою від 16 жовтня 2019 року у справі №640/6847/15-к (провадження № 13-43кс19) уточнила висновки щодо застосування норми права, зроблені раніше нею у постанові від 16 січня 2019 року у провадженні № 13-37кс18, акцентувавши увагу на тому, що сторона обвинувачення повинна вживати необхідних і достатніх заходів для розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД, з метою їх надання стороні захисту, і виконувати в такий спосіб вимоги щодо відкриття матеріалів іншій стороні відповідно до ст. 290 КПК України. Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що якщо сторона обвинувачення не вживала необхідних і своєчасних заходів, спрямованих на розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД і яких немає в її розпорядженні, то в такому випадку має місце порушення норм ст. 290 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в обґрунтування законності проведення НСРД та допустимості отриманих за їх результатами доказів стороною обвинувачення надано суду та стороні захисту наступні документи: два клопотання прокурора ОСОБА_23 про розсекречення матеріалів здійснення НСРД від 24.01.2018 № 101т-19 та № 103т-18 (Т. 2 а.с. 147-150); клопотання про надання дозволу на проведення НСРД від 08.09.2017 слідчої ОСОБА_20 , погоджене прокурором ОСОБА_23 , до слідчого судді Апеляційного суду Львівської області відносно ОСОБА_7 (транспортні телекомунікаційні мережі за номером НОМЕР_6, аудіо-, відеоконтроль, візуальне спостереження) (Т. 2 а.с. 26); клопотання про надання дозволу на проведення НСРД від 10.11.2017 слідчої ОСОБА_20 , погоджене прокурором ОСОБА_23 , до слідчого судді Апеляційного суду Львівської області відносно ОСОБА_7 (транспортні телекомунікаційні мережі за номером НОМЕР_7, аудіо-, відеоконтроль, візуальне спостереження) (Т. 2 а.с. 27); клопотання про надання дозволу на проведення НСРД від 10.11.2017 слідчої ОСОБА_20 , погоджене прокурором ОСОБА_23 , до слідчого судді Апеляційного суду Львівської області відносно ОСОБА_6 (транспортні телекомунікаційні мережі за номером НОМЕР_8, аудіо-, відеоконтроль); клопотання про надання дозволу на проведення НСРД від 08.09.2017 слідчої ОСОБА_20 , погоджене прокурором ОСОБА_23 , до слідчого судді Апеляційного суду Львівської області відносно ОСОБА_6 (транспортні телекомунікаційні мережі за номером НОМЕР_8, аудіо-, відеоконтроль, візуальне спостереження) (Т. 2 а.с. 67); ухвали слідчого судді Апеляційного суду Львівської області, якими задоволено вищевказані клопотання, від 14.09.2017 № 03456т, від 14.09.2017 № 03457т, від 13.11.2017 № 04371т, від 13.11.2017 № 04372т (Т. 2 а.с. 151-154); постанова прокурора ОСОБА_3 № 1507т-17 від 17.10.2017 про проведення контролю за вчиненням злочину (в порядку ст. 271 КПК України) - проведення оперативної закупки наркотичного засобу метадон на суму 550 грн. із залученням легендованої особи ОСОБА_37 із втратою коштів, з використанням аудіо, відеозапису та спостереженням за особою, проведення якої вирішено доручити оперативним працівниками УПН ГУНП у Львівській області); постанова прокурора ОСОБА_3 № 1710т-17 від 24.11.2017 про проведення контролю за вчиненням злочину (в порядку ст. 271 КПК України) - проведення оперативної закупки наркотичного засобу метадон на суму 1200 грн. із залученням легендованої особи ОСОБА_37 із затриманням особи, без втрати коштів, з використанням аудіо, відеозапису та спостереженням за особою, проведення якої вирішено доручити оперативним працівниками УПН ГУНП у Львівській області (т. 2 а.с. 155-156).

Разом із тим, письмових доручень у формі окремого процесуального документа від слідчого чи прокурора на ім`я уповноваженого оперативного підрозділу про проведення відповідних НСРД стороною обвинувачення ні на стадії досудового розслідування, ні на стадії судового розгляду в порядку ч. 11 ст. 290 КПК України стороні захисту не відкривалось, та такі в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 36 КПК України передбачено повноваження прокурора доручати проведення слідчих (розшукових) дій та НСРД відповідним оперативним підрозділам. Відповідно до ч. 6 ст. 246 КПК України проводити НСРД має право слідчий, який здійснює досудове розслідування злочину, або за його дорученням уповноважені оперативні підрозділи. Згідно зі ст. 41 КПК України оперативні підрозділи здійснюють слідчі (розшукові) дії та НСРД у кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора. Співробітники оперативних підрозділів не мають права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотанням до слідчого судді чи прокурора.

Відповідно до підпунктів 1.7.1, 1.7.2 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 16 листопада 2012 року № 114/1042/516/1199/936/1687/5 (надалі - Інструкція), уповноважений оперативний підрозділ - це оперативний підрозділ, який входить до складу державного органу, визначеного у ст. 246 КПК України, залучений за рішенням керівництва органу до здійснення або участі у проведенні НСРД; уповноважена особа - співробітник (працівник) уповноваженого оперативного підрозділу, залучений за рішенням керівника до проведення або участі у проведенні НСРД, інші особи, залучені за рішенням слідчого, прокурора, оперативного підрозділу.

КПК України та Інструкцією визначені вимоги до змісту та форми доручення на проведення НСРД. Доручення слідчого, прокурора щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій надається виключно в письмовій формі (частина 1 статті 41 КПК України) та складається у двох примірниках на офіційному бланку органу досудового розслідування чи прокуратури відповідного рівня; повинно бути мотивованим, містити інформацію, яка необхідна для його виконання, чітко поставлене завдання, що підлягає вирішенню, строки його виконання, визначати конкретного прокурора, якому слід направляти матеріали в порядку, передбаченому статтею 252 КПК України (пункти 3.4.1 і 3.4.2 Інструкції). Доручення є обов`язковим для виконання оперативним підрозділом (частина 3 статті 41 КПК України). У дорученні також може визначатися порядок взаємодії між слідчим, прокурором і уповноваженим оперативним підрозділом, а також терміни складання протоколів про хід і результати проведеної негласної слідчої (розшукової) дії або її проміжного етапу (пункт 3.4.2 Інструкції). До доручення слідчого, прокурора додається ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії чи постанова слідчого, прокурора про проведення негласної слідчої (розшукової) дії (пункт 3.4 Інструкції). Доручення щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій надсилається слідчим, прокурором керівнику органу, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення і у складі якого знаходяться орган розслідування та/або оперативні підрозділи, уповноважені на проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій уповноважений оперативний підрозділ не має права: 1) передоручати виконання доручення іншим оперативним підрозділам; 2) виходити за межі доручень слідчого, прокурора (у разі виявлення обставин, які мають значення для кримінального провадження або вимагають нових процесуальних рішень слідчого, прокурора, вони зобов`язані повідомляти їх про це) (пункти 3.8 і 3.10 Інструкції).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, НСРД, за результатами яких складені наступні протоколи:

-за епізодом обвинувачення 18.10.2017 за ч. 2 ст. 307 КК України: протокол огляду грошових купюр від 18.10.2017, протокол огляду покупця від 18.10.2017 ОСОБА_37 та вручення йому грошових коштів в сумі 600 грн. (т. 1 а.с. 68-71); протокол про хід здійснення НСРД від 02.11.2017 (т. 1 а.с. 73-74), протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 19.10.2017 (Т. 1 а.с. 76-77), протокол огляду місця події від 18.10.2017 (за своїм змістом не є протоколом огляду місця події, а є фактично завершальним етапом НСРД контролю за вчиненням злочину) (т. 1 а.с. 78, 79), протокол про результати здійснення НСРД від 06.11.2017 (Т. 2 а.с. 30-31); протокол за результатами проведення НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, що проводилось стосовно ОСОБА_6 з 25.09.2017 по 27.10.2017 (т. 2 а.с. 74-104); протокол за результатами проведення НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, що проводилось стосовно ОСОБА_6 з 27.10.2017 по 12.11.2017 (т. 2 а.с. 111-132);

-за епізодом обвинувачення 30.11.2017 за ч. 2 ст. 307 КК України: протокол огляду грошових купюр від 30.11.2017, протокол огляду покупця від 30.11.2017 ОСОБА_37 та вручення йому грошових коштів в сумі 1200 грн., складений на підставі постанови про проведення контролю за вчиненням злочину прокурора ОСОБА_23 від 24.11.2017 (така в матеріалах кримінального провадження взагалі відсутня, за вказану дату наявна постанова про проведення контролю за вчиненням злочину прокурора ОСОБА_3 від 24.11.2017) (Т. 1 а.с. 87-90); протокол про результати здійснення НСРД від 05.12.2017 аудіо- відеоконтролю особи ОСОБА_7 30.11.2017 (зустріч із ОСОБА_38 ) (Т. 2 а.с. 35-36), протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 01.12.2017 відносно ОСОБА_7 , складений на підставі постанови про проведення контролю за вчиненням злочину прокурора ОСОБА_23 № 1710т-17 від 24.11.2017 (така в матеріалах кримінального провадження взагалі відсутня, за вказану дату наявна постанова про проведення контролю за вчиненням злочину прокурора ОСОБА_3 від 24.11.2017) (Т. 2 а.с. 32-33), протокол про результати здійснення НСРД від 19.12.2017 спостереження за особою, річчю та місцем стосовно ОСОБА_7 , що проводилось з 29.11.2017 по 30.11.2017 (Т. 2 а.с. 43-45); протокол за результатами проведення НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, що проводилось стосовно ОСОБА_7 з 24.11.2017 по 30.11.2017 (Т. 2 а.с. 46-63); протокол за результатами проведення НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, що проводилось стосовно ОСОБА_6 з 24.11.2017 по 30.11.2017 (Т. 2 а.с. 133-146);

- зазначені негласні слідчі дії, за результатами яких оформлено відповідні протоколи, були проведені саме оперуповноваженими працівниками УПН ГУ НП у Львівській області ОСОБА_36 , ОСОБА_9 . Разом із тим, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які письмові доручення слідчого та прокурора на вчинення указаними оперативними працівниками НСРД. Не зважаючи на наявність письмового клопотання сторони захисту про визнання протоколів НСРД недопустимими доказами через відсутність письмових доручень оперативному підрозділу на їх проведення, такі до закінчення судового розгляду стороні захисту та суду не були надані.

Судом враховуються неодноразові правові позиції Верховного Суду, висловлені щодо недопустимості доказів, здобутих в результаті НСРД, здійснених оперативними працівниками без відповідного письмового доручення слідчого чи прокурора на їх вчинення. Так, Верховний Суд у справі № 676/7748/14 зазначив, що досліджені судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду матеріали кримінального провадження свідчать, що будь-яких письмових доручень на проведення вищезазначених НСРД оперативним працівникам надано не було, і таких доручень у суді першої інстанції, як і в суді апеляційної інстанції прокурором стороні захисту не було відкрито. Під час апеляційного розгляду прокурору було надано процесуальну можливість для спростування доводів сторони захисту з цього приводу, проте він правом подання заперечення на апеляційну скаргу не скористався, під час апеляційного розгляду, доводів на їх спростування не навів та про наявність таких доручень у кримінальному провадженні не вказав.

У постанові від 27 липня 2022 року (справа № 610/921/16-к, провадження № 51-6159км20) Верховний Суд прийшов до висновку, що постанова прокурора про контроль за вчиненням злочину і доручення на проведення НСРД так і не були долучені прокурором до матеріалів справи ні під час досудового розслідування, ні в ході судового розгляду кримінального провадження. З огляду на викладене Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про недопустимість протоколів, складених за результатами проведення НСРД, та додатків до них через те, що процесуальні підстави для їх проведення, в тому числі постанова прокурора про контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту та доручення прокурора на їх проведення, всупереч вимогам ст. 290 КПК не були відкриті стороні захисту і прокурор своєчасно не вжив усіх необхідних заходів, спрямованих на їх розсекречення. Із таких самих підстав Верховний Суд відхиляє і твердження прокурора про те, що постанова прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину і доручення прокурора не є доказами у справі, а тому не підлягали відкриттю.

У постанові від 03 грудня 2019 року (справа № 676/7748/14-к, провадження № 51-1405км19) Верховний суд зазначив, що досліджені у суді першої інстанції матеріали кримінального провадження свідчать, що будь-яких письмових доручень на проведення слідчих дій та НСРД слідчий чи прокурор оперативному працівнику ОСОБА_15 не давав, і таких доручень прокурор у суді першої інстанції не представив, стороні захисту не відкрив. Таким чином, всупереч вимогам ст. 41, ч. 6 ст. 246 КПК основні докази сторони обвинувачення збирались не слідчим, а оперативним підрозділом УСБУ, який не мав письмового доручення на проведення слідчих дій та який діяв за власною ініціативою, що суперечить вимогам вказаних норм. Відповідно до вимог ст.ст. 86, 87 КПК такі докази суд першої інстанції правильно визнав недопустимими, оскільки вони отримані з порушенням порядку, встановленому КПК. З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки вищевказані «базові докази» отримані з грубим порушенням порядку, встановленому КПК і правильно визнані судом першої інстанції недопустимими, то всі інші докази, які є похідними від них, є також недопустимими.

Таким чином, судом встановлено, що у матеріалах кримінального провадження немає письмового доручення слідчого та прокурора на вчинення відповідних НСРД оперативними підрозділами. У матеріалах провадження наявне єдине письмове доручення (надане прокурором на стадії вирішення заяв і клопотань сторін про доповнення судового розгляду) про проведення слідчих (розшукових) дій в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України слідчої ОСОБА_20 на ім`я начальника УПН ГУ НП у Львівській області від 24.07.2017 № 9762/39-17, яким доручено оперативним працівникам УПН ГУ НП у Львівській області провести в термін до 29.07.2017 наступні слідчі (розшукові) дії: встановити осіб причетних до скоєння вказаного злочину; зібрати характеризуючі матеріали на вказаних осіб; встановити та допитати свідків та очевидців вказаної події; провести всі передбачені законом дії, що будуть необхідні під час досудового розслідування (Т. 4 а.с 155). Таке доручення не стосується проведення НСРД та вичерпало свою дію 29.07.2017 задовго до проведення НСРД у кримінальному провадженні. Інше письмове доручення (надане прокурором на стадії вирішення заяв і клопотань сторін про доповнення судового розгляду) про проведення слідчих (розшукових) дій в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України слідчої ОСОБА_20 на ім`я начальника УПН ГУ НП у Львівській області від 01.12.2017 № 15273/3917, яким доручено оперативним працівникам УПН ГУ НП у Львівській області провести без зазначення строку виконання наступні слідчі (розшукові) дії: провести слідчі негласні розшукові дії, передбачені ст.ст. 273, 275 КПК України (Т. 4 а.с. 226), було видано вже після закінчення усіх НСРД у кримінальному провадженні, тобто після 30.11.2017 і не могло бути правовою підставою для проведення НСРД оперативними підрозділами.

Досліджені судом матеріали кримінального провадження свідчать, що будь-яких письмових доручень на проведення НСРД оперативним підрозділам не було надано, і таких доручень у суді прокурор не представив, стороні захисту не відкрив. Таким чином, всупереч вимогам ст. 41, ч. 6 ст. 246 КПК України докази за результатами НСРД сторони обвинувачення збиралися не слідчим, а оперативними працівниками, які не мали письмового доручення на проведення НСРД, діяли за власною ініціативою, що суперечить вимогам вказаних норм. Відповідно до вимог ст.ст. 86, 87 КПК України такі докази слід визнати недопустимими, оскільки вони отримані з порушенням порядку встановленого КПК України, так само як і докази, які є похідними від них (протокол огляду місця події від 30.11.2017, складений слідчою ОСОБА_20 , який фактично є завершальною стадією оперативної закупівлі наркотичного засобу (Т. 1 а.с. 91-92), а також висновки експерта від 22.12.2017 № 2.1-1731/17 (Т. 1 а.с. 95-98) та від 13.11.2017 № 2.1-1451/17 (т. 1 а.с. 83-85) наркотичних засобів, вилучених в результаті НСРД.

Суд не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом показань залегендованого свідка ОСОБА_37 , оскільки останній допитувався судом в порядку ч. 9 ст. 352 КПК, яка визначає спеціальний порядок допиту свідка із застосуванням заходів безпеки, відмінний від звичного.

Відповідно до листа Управління боротьби з наркозлочинністю у Львівській області Департаменту боротьби з наркозлочинністю НП України від 15.08.2022 № 649/40-13/01-2022 (Т. 4 а.с. 154) працівниками ліквідованого УПН ГУ НП у Львівській області відносно свідка ОСОБА_39 застосовано заходи безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві. Останній являється особою зі зміненими анкетними даними, що дає обмежений доступ до даної інформації, а саме виключно тим особам, котрі мають доступ до державної таємниці Ф2 (цілком таємно).

Разом із тим, неможливість перевірити дійсні анкетні дані свідка та доводи сторони захисту щодо наявності в його діях ознак провокації злочину, в тому числі із врахуванням визнання недопустимими доказами результатів НСРД, впливає на оцінку його показань судом.

Зокрема, в пункті 51 рішення ЄСПЛ "Ван Мехелен та інші проти Нідерландів" суд зауважив що обвинувальний вирок не повинен базуватися виключно або головною мірою на анонімних твердженнях. Цей висновок корелює із висновками ЄСПЛ щодо оцінки доказів, розглянутих не в ході змагального процесу, наведеними в п. 216 рішення "Міралішвілі проти Росії". Як правило, Конвенція не забороняє в абсолютних приписах посилання на докази, котрі не були розглянуті в ході змагального процесу. Водночас, такі докази слід розглядати з особливою обережністю. У низці справ Європейський Суд постановив, що якщо обвинувальний вирок головним чином базується на таких показаннях, то права сторони захисту обмежені такою мірою, яка не є співмірною із гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції.

Таким чином, із врахуванням визнання судом недопустимими доказами протоколів НСРД із відповідними додатками показань залегендованого свідка ОСОБА_37 та понятих є явно недостатньо для доведення винуватості обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України. А тому в цій частині обвинувачення їх слід виправдати на підставі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з не доведеністю, що в їх діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

У зв`язку з виправданням обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України із їх обвинувачення за ч. 2 ст. 309 КК України слід виключити вказівку на вчинення злочину особою, яка раніше вчиняла злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України. З цих підстав дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України.

Таким чином, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, доведена повністю, а його дії слід вірно кваліфікувати за ознаками незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Також суд вважає доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів у великих розмірах без мети збуту. Його дії слід вірно кваліфікувати за ч. 2 ст. 309 КК України за кваліфікуючою ознакою, що предметом таких дій були наркотичні засоби у великих розмірах. Крім того, суд вважає доведеною винність ОСОБА_6 у незаконному зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинувачених у вчиненні цих кримінальних правопорушень ґрунтується на даних протоколів обшуку від 30.11.2017, за результатами яких було виявлено та вилучено наркотичні засоби, зброю та боєприпаси, що підтверджується даними висновків судових експертиз, на показаннях свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які залучалися як поняті під час проведення слідчих дій обшуку житла обвинувачених та підтвердили обставини, викладені у протоколах обшуку. Із зазначених вище підстав та мотивів доводи сторони захисту щодо недоведеності винуватості обвинувачених у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, суд вважає спростованими. Зокрема, надуманими суд вважає показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо можливої належності вогнепальної зброї та боєприпасів його покійному тестеві, оскільки на момент проведення обшуку за відповідною адресою тривалий час там фактично проживав саме обвинувачений ОСОБА_6 , й останньому не могло бути невідомо про незаконність зберігання такої кількості зброї та боєприпасів незалежно від обставин, з яких така зброя та боєприпаси були набуті за місцем його проживання.

При призначенні обвинуваченим покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу винних.

Кримінальні правопорушення, вчинені обвинуваченим ОСОБА_6 , відносяться до нетяжких та тяжких злочинів. Обвинувачений ОСОБА_6 є згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимою особою, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, має постійне місце проживання, судом враховується відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягнути без ізоляції його від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей обвинувачення та звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

У строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід зарахувати період його затримання та тримання під вартою з 30.11.2017 по 04.12.2017 (до дати внесення ним застави згідно ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02.12.2017.

Кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 , відноситься до кримінальних проступків. Обвинувачений ОСОБА_7 є раніше судимою особою, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, перебуває на обліку в наркологічному диспансері з червня 2014 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, стан абстенції, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, враховується відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 31 від 24.01.2018 (Т. 1 а.с. 160-161) на даний час ОСОБА_7 психічною хворобою не страждає, виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, що не позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв будь-яких тимчасових чи інших хворобливих розладів психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Стосовно вироків Личаківського районного суду м. Львова від 08.04.2019, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік (злочин вчинено 11.03.2019) та Сихівського районного суду м. Львова від 16.11.2020, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки (злочин вчинено 20.08.2020), то такі при призначенні покарання судом не враховуються, оскільки є виконаними та судимість за ними погашена. Однак відповідно до ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років. Таким чином, правове значення для вирішення питання про переривання строку давності має лише вирок Личаківського районного суду м. Львова від 08.04.2019 (злочин вчинено 11.03.2019).

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки, у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Таким чином, 11.03.2022 сплили строки давності за вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, що є підставою для звільнення його від призначеного за ч. 1 ст. 309 КК України покарання на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

У зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання за цим вироком у суду відсутні правові підстави для врахування при призначенні покарання на підставі ст. 71 КК України вироку Сихівського районного суду м. Львова від 11.01.2017, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 6 місяців, звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Оскільки клопотань про зміну обвинуваченим запобіжного заходу не заявлялось, обвинувачені не порушували процесуальних обов`язків, покладених на них законом, не ухилялися від суду, а тому суд не вбачає підстав для зміни їм запобіжного заходу у виді застави до набрання вироком законної сили, яку після набрання вироком законної сили слід повернути заставодавцям. Також слід вирішити питання процесуальних витрат на загальну суму 18925,56 грн., оскільки саме на зазначену суму долучені довідки про вартість витрат на залучення експертів, які слід стягнути в рівних частинах з обох обвинувачених, та долю речових доказів у кримінальному провадженні, й накладеного арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України,та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 309 КК України - 2 роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 263 КК України - 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та виправдати його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з не доведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк відбуття покарання період його затримання та тримання під вартою з 30.11.2017 по 04.12.2017.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 у виді застави залишити без змін. Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 64000 грн., внесену в інтересах ОСОБА_6 , - повернути заставодавцю.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку зі закінченням строків давності.

ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та виправдати його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з не доведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 у виді застави залишити без змін. Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 35240 грн., внесену ОСОБА_40 в інтересах ОСОБА_7 , - повернути заставодавцю.

Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь держави по 9462,78 грн. з кожного процесуальних витрат на залучення експертів.

Після набрання вироком законної сили - арешт на майно та грошові кошти, накладені ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_41 від 02.12.2017 (провадження 1-кс/463/1318/17) та ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_41 від 02.12.2017 (провадження 1-кс/463/1317/17), - скасувати.

Речові докази - грошові кошти в сумі 1200 грн. (Банкнота номіналом 200 гривень, серії СД № 6 р.в.; Банкнота номіналом 200 гривень, серії ЄХ № 6 р.в.; Банкнота номіналом 100 гривень, серії МН № 9 р.в.; Банкнота номіналом 100 гривень, серії АЕ № 6 р.в.; Банкнота номіналом 50 гривень, серії КР № 5 р.в.; Банкнота номіналом 50 гривень, серії УЗ № 8 р.в.; Банкнота номіналом 50 гривень, серії УЛ № 7 р.в.; Банкнота номіналом 50 гривень, серії УА № 5 р.в.; Банкнота номіналом 50 гривень, серії СВ № 3 р.в.; Банкнота номіналом 50 гривень, серії ФБ № 1 р.в.; Банкнота номіналом 50 гривень, серії СЕ № 2 р.в.; Банкнота номіналом 50 гривень, серії СР № 6 р.в.; Банкнота номіналом 50 гривень, серії СА № 8 р.в.; Банкнота номіналом 50 гривень, серії ЕИ № 1 р.в.; Банкнота номіналом 50 гривень, серії ФБ № 8 р.в.; Банкнота номіналом 50 гривень, серії УЛ № 4 р.в.), передані на зберігання ПАТ КБ «Приватбанк» згідно з актом прийому-передачі майна на зберігання від 26.12.2017, - конфіскувати;

решту грошових коштів, переданих на зберігання ПАТ КБ «Приватбанк» згідно з актом прийому-передачі майна на зберігання від 26.12.2017, - повернути законним володільцям;

зброю та її складові, боєприпаси, електрошокер, металевий кастет, складну палицю металеву (дубінку),електронні ваги, - конфіскувати;

ноутбук, мобільні телефони, пристрій, прохантер, сім-картки та картки пам`яті - повернути законним володільцям;

наркотичні речовини, предмети з їх вмістом та інші речі, що не мають цінності, - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1