Справа № 206/2860/22
Провадження № 1-кп/206/45/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2023 м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Самарського районного суду міста Дніпропетровська обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000359 від 02.08.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Самарського районного суду міста Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000359 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні захисником обвинуваченого, адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про повернення прокурору обвинувального акту та зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, яке обґрунтувала тим, що обвинувальний акт від 16 вересня 2022 року складений старшим слідчим СВ ВП №4 ДРУГІ ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_7 та затверджений прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню з наступних підстав:

Із вимог ч. 2 статті 291 випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п.п. 1-9 цієї частини.

1) Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті повинні міститися відомості, окрім викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, окрім правової кваліфікації кримінального правопорушення с посиланням на положення закону про кримінальну відповідальність, ще і формулювання обвинувачення, а недублювання повідомлення про підозру

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення та посилання на докази якими воно обгрунтовується. .

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Відсутність формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього. Права обвинуваченого на захист гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права в Україні, по справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року, справі Камасінскі проти Австрії, Матточіа проти Італії від 25 липня 2000 року, справа "Ващенко проти України" від 26.06.2008 року, зазначено, що відповідно до п. З ст. 6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відіграти вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правову кваліфікацію, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

В обвинувальному акті викладені лише зміст підозри, а також частина тих фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого мій підзахистний підозрювався і правова кваліфікація кримінального правопорушення , в якому ОСОБА_8 підозрювався, а не обвинувачується.

Обвинувальній акт містить лише категоричне твердження, що умисні дії ОСОБА_8 спричинили смерть потерпілого ОСОБА_9 , що само по собі є порушенням норм ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В якості доказу винуватості свого підзахисного в обвинувальному акті зазначений висновок судово-медичної експертизи № 3878 від 16.08.2022 року, в якій експертом встановлено ушкодження потерпілого, які були на момент її проведення. Однак в зазначеному документі не міститься інформації про той факт, що саме її підзахисний спричинив ці тілесні ушкодження. Інших доказів винуватості в обвинувальному акті не міститься.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, який висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, захист вбачає наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду зазначеного обвинувального акту. Розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. З ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Крім того в обвинувальному акті відсутнє обвинувачення невідомої стороні захисту особи ОСОБА_10 , відносно якої слідством встановлено обставини, які обтяжують покарання. Наявність цієї особи в обвинувальному акті також породжує питання щодо висунутого обвинувачення;

2) в порушення вимог п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті відсутні відомості щодо витрат на залучення деяких експертів.

В зазначеному обвинувальному акті зазначено суму витрат на проведення судово-трасологічної експертизи, однак в тексті самого процесуального документу є посилання лише на висновок судово-медичної експертизи, а згідно до відомостей зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування по справі проведено 12 експертиз.

Крім того реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ч.2 ст 109 КПК України, а саме:

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід і проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому в ньому обов`язково повинні міститися: в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування - її номер, найменування та час проведення (дата і часовий відрізок), зокрема, повідомлення про внесення відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань і початок досудового розслідування (ст. 214 КПК), помітка про ознайомлення, потерпілого з матеріалами досудового розслідування до його завершення, інформація про кожну проведену слідчу (розшукову) дію та негласну слідчу (розшукову) дію, дані про факт відкриття матеріалів кожною стороною протилежній стороні по закінченні досудового розслідування та письмового підтвердження факту надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів (ст. 290 КПК), зазначення в певній послідовності про прийняті під час досудового розслідування рішення, зокрема, постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді, суду, які містять найменування документа, дату прийняття рішення, предмет урегульованих відносин, наслідки для відповідних учасників цієї процесуальної ситуації, всі обставини, пов`язані із застосуванням заходів забезпечення кримінального провадження (дата прийняття, строк застосування), які приймаються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

В розділі І реєстру матеріалів досудового розслідування відсутня інформація щодо повідомлення про завершення досудового розслідування підозрюваному та потерпілому та про надання доступу до матеріалів провадження потерпілому.

Оскільки потерпілий є стороною обвинувачення, то матеріали кримінального провадження мають надаватися підозрюваному після ознайомлення з ними потерпілим, бо в іншому випадку вони мають вважатися відкритими не в повному обсязі.

В пункті 19 розділу III реєстру матеріалів досудового розслідування зазначена інформація щодо складання та затвердження обвинувального акту від 28.07.2022 року, тобто ще за чотири дні до події правопорушення.

Отже реєстр матеріалів досудового розслідування містить інформацію яка не відповідає обвинувальному акту.

Питання повернення обвинувального акту визначенні і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Враховуючи вищевказане захисник обвинуваченого просила задовольнити дане клопотання. Повернути Обвинувальний акт від 16 вересня 2022 року прокурору, про що постановити відповідну ухвалу. Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший, у вигляді домашнього арешту.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечував у задоволенні зазначеного клопотання захисника в повному обсязі, зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які є встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав думку прокурора та просив відмовити у задоволенні клопотання.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , яку підтримав обвинувачений ОСОБА_6 просили задовольнити клопотання у повному обсязі з підстав наведених у клопотанні.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт з додатками, дослідивши клопотання захисника, приходить до наступного. Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 1, 2 ст. 8 КПК України).

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, яка закріплює право на справедливий суд, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом третім частиною третьою ст.314 КПК України, суд вправі з підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору у випадку, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу. У відповідності до вимог чинного КПК України, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 цього Кодексу. Положеннями ст.291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, навів вичерпний перелік ряду відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Суд, перевіривши обвинувальний акт у кримінальному провадженні вважає, що вказаний документ відповідає вимогам ст.291 КПК України. Зокрема, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення.

Разом з тим, суд, зазначає, що Державне обвинувачення процесуальна діяльність прокурора, яка полягає у доведені перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. Відповідно до положень ст. 337 КПК України прокурор в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи, а суд, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Таким чином, до доводів сторони захисту на ту обставину, що прокурором не вірно зазначено правову кваліфікацію, а також те, що в якості доказу винуватості її підзахисного в обвинувальному акті зазначений висновок судово-медичної експертизи № 3878 від 16.08.2022 року, в якій експертом встановлено ушкодження потерпілого, які були на момент її проведення. Однак в зазначеному документі не міститься інформації про той факт, що саме її підзахисний спричинив ці тілесні ушкодження. Інших доказів винуватості в обвинувальному акті не міститься, що суперечить положенням ст. 291 КПК України, суд відноситься критично, оскільки вказані докази мають бути досліджені судом безпосередньо в сукупності з іншими доказами під час проведення судового слідства.

Інші доводи в клопотанні сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору фактично зводяться до непогодження з направленням обвинувального акту до суду. За таких обставин, суд вважає, що кримінальне провадження підсудне Самарському районному суду м. Дніпропетровська, обвинувальний акт відповідає вимогам встановленим КПК України, підстави для повернення акту прокурору відсутні.

Порушень, що перешкоджають розгляду справи в суді, та призначенню справи до слухання, судом не виявлено.

Справа підлягає розгляду у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово.

Вирішуючи клопотання захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Як слідує з рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» суд повинен розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів щодо обвинуваченого.

В рішенні «Прокопенко проти України» від 20.01.2011 ЄСПЛ зазначив, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою.

ЄСПЛ у рішеннях «Ігнатов проти України» від 15.12.2016, «Наконечний та інші проти України» від 11.01.2018, «Міхайлов та інші проти України» від 11.01.2018 вказав, що, продовжуючи тримання заявника під вартою та відмовляючи у задоволенні його клопотань про звільнення, національні суди здебільшого посилались на аналогічні підстави, наведені при його затриманні, та не додавали жодних нових деталей. Крім того, на жодному етапі національні суди не розглядали можливості застосування альтернативних запобіжних заходів. З огляду на це, а також на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції.

В пункті 33 Рішення Європейського Суду «W. Проти Швейцарії» (W. v. Switzerland), ser.A, no.254, від 26.01.1993 зазначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою.(Рішення у справі «Томазі проти Франції» (Томаві v France), Ser A No 241-A, від 27.08.1992).

А тому, наразі, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , у разі визнання його винним не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в підготовчому судовому засіданні, враховуючи, що обвинувачений з 04.08.2022 перебуває під вартою, оскільки сама по собі, дана обставина, не може слугувати виправданням тривалого тримання під вартою особи.

Між тим, суд звертає увагу, що подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою(sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (Рішення від 21 грудня 2000 р. у справі «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), заява № 33492/96, п. 80).

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, яке ймовірно може бути призначене обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, останній, перебуваючи під загрозою застосування такого покарання, може переховуватися від суду, а тому наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, суд дійшов висновку, що клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою фактичного мешкання останнього, не підлягає задоволенню.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору та зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, у вигляді домашнього арешту у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9,314, 177,178,181,291, 314, 315, 316, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору та зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, у вигляді домашнього арешту - відмовити.

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000359 від 02.08.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України, у відкритому судовому засіданні на 07.09.2023 на 11 год. 00 хв. в залі судового засідання № 7 Самарського районного суду міста Дніпропетровська.

Судовий розгляд по кримінальному провадженню здійснювати суддею одноособово.

Викликати у судове засідання: прокурора, обвинуваченого, захисника та свідків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1