Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/253/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 186 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001490 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ Донецької області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрований : АДРЕСА_1 , внутрішньо-переміщена особа, фактично проживає: по АДРЕСА_2 , раніше судимого, відповідно до ст.ст.89, 108 КК України не маючого судимостей,

засуджено за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта для проведення експертизи у розмірі 755 грн. 12 коп.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, за таких обставин:

08.12.2022 року о 09 год. 00 хв. ОСОБА_8 перебував на території залізничного вокзалу по вул. Поповича, 1 у м. Кропивницькому, де побачив потерпілого ОСОБА_9 та у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна.

У подальшому ОСОБА_8 , діючи із указаним умислом в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переслідуючи мету власної наживи, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та попросив у останнього мобільний телефон для телефонного дзвінка. Після того, як потерпілий передав обвинуваченому належний йому мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4x 3/32 GB» світло-рожевого кольору вартістю 2408 грн. 33 коп., ОСОБА_8 , не маючи наміру повертати телефон, повідомив про це, ігноруючи вимоги потерпілого повернути його майно, відкрито викрав мобільний телефон, належний ОСОБА_9 . Надалі ОСОБА_8 почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення, а потерпілий ОСОБА_9 біг за обвинуваченим з вимогою повернути мобільний телефон.

З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 зник та відкрито викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 2408 грн. 33 коп.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок районного суду в частині призначеного покарання та застосувати до її підзахисного вимоги ст. 75 КК України.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховані ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_8 : повністю визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, щиро розкаявся давав правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання; активно сприяв розкриттю злочину спрямований на те, щоб надати допомогу органам досудового слідства і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину, є внутрішньо-переміщеною особою.

Всі ці обставини виступають, які пом`якшують відповідальність при призначенні покарання визначені ст. 66 КК України.

Суд також не врахував думку потерпілого ОСОБА_9 , у якого відсутні будь-які матеріальні та моральні претензії, цивільний позов по справі не заявлявся, потерпілий просив суд призначити покарання обвинуваченому не пов`язане з позбавленням волі. Обвинувачений ОСОБА_8 щиро вибачився перед потерпілим.

Таким чином, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосуванням ст. 75 КК України відповідає його меті та загальним засадам, визначеним у статтях 50,65 КК України, а також принципам законності, індивідуалізації, справедливості та співмірності.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК України, у колегії суддів сумнівів не викликає. Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відносяться до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення,розмір заподіяних збитків, особу винуватого, який як особа характеризується позитивно, офіційно не працює та не одружений, відомості про перебування на обліку у закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги відсутні, є внутрішньо переміщеною особою, відповідно до ст.89 КК України вважається таким, що не має судимостей, обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття, молодий вік обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Атому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч.1 ст.69 КК України.

Що стосується доводів захисника про призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог 75 КК України необхідно зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо є виправлення засудженого без відбування покарання враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений є внутрішньо-переміщеною особою, однак офіційно не працює.

При цьому, з фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_8 не мав наміру повертати потерпілому телефон, повідомив про це, ігноруючи вимоги потерпілого повернути його майно, відкрито викрав мобільний телефон, належний ОСОБА_9 . Надалі ОСОБА_8 почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення, а потерпілий ОСОБА_9 біг за обвинуваченим з вимогою повернути мобільний телефон.

Доводи захисту про призначення ОСОБА_8 покарання із застосування вимог ст. 75 КК України зводиться до наявності обставини, яка пом`якшує покарання передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, молодого віку обвинуваченого та думки потерпілого, який не наполягав на призначенні покарання у виді позбавлення волі.

Із 7 березня 2022 року Законом № 2117-IX внесено зміни до КК щодо посилення відповідальності за злочини за ст. 185, 186, 187, 189, 191 КК, вчинені в умовах воєнного стану. Це основні майнові злочини, які завжди становили значну частину всієї кримінальної статистики в Україні крадіжка, грабіж, розбій, вимагання, а також розтрата і заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем.

Грабіж, вчинений в умовах воєнного стану є особливо кваліфікованим складом злочину одразу кваліфікується за ч. 4 ст. 186 КК, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років.

Тобто винна особа з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення використовує наи?більш несприятливии? для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, що свідчить про підвищении? ступінь суспільноі? небезпеки злочинів, які вчиняються в умовах воєнного стану.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_8 вчинив злочин в умовах воєнного стану беручи до уваги посилення відповідальності за злочини вчинені в умовах воєнного стану, колегія суддів не враховує доводи захисту щодо врахування обставини, яка пом`якшує покарання передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, молодий вік обвинуваченого та думки потерпілого, як підставу для застосування вимог ст. 75 КК України, оскільки вказані обставини не доводять можливість виправлення без відбування покарання враховуючи тяжкість злочину та обставин справи. Крім того, суд першої інстанції належно врахував вказані обставини та застосував положення ч.1 ст.69 КК призначивши покарання нижче від най нижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України.

А тому підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог 75 КК України не має.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, а також наявності пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги про призначення більш м`якого покарання є необґрунтованими, тому апеляція не може бути задоволена, як безпідставна. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи через суворість, що по справі відсутнє. Оскільки у апеляції завахисник наполягає на призначенні більш м`якого покарання, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4