Вирок

Іменем України

13.04.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000114 від 11.08.2022, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рогізна, Володарського району, Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за цією ж адресою по АДРЕСА_1 та на час розгляду справи фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (без реєстрації), із середньо - спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні - солдат,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

Сторона обвинувачення -

Прокурорка Львівської спеціалізованої прокуратури усфері оборони Західного регіону - ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

Згідно з оголошеним прокуроркою - публічною обвинувачкою в судовому засіданні обвинувальним актому кримінальному провадженні за № 0000114 від 11.08.2022 року, солдат ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він, будучи зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду номера обслуги 3 зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу у вказаній військовій частині, тимчасово ухилився від проходження військової служби шляхом неповернення із відпустки.

Так, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 25.10.2021 не з`явився вчасно на службу з відпустки без поважних причин, в умовах особливого періоду, в розташування військової частини НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_2 до моменту добровільної явки, а саме 23.08.2022 року до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, за адресою: м. Львів, вул. М. Кривоноса 6.

Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

У той же час, вимогами статей 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статтi 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

У відповідності до вимог статей 11, 16, 49, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_3 під час проходження військової служби, повинен був свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати Військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтримані дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від таких вчинків та виконувати завдання захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Вiдповiдно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, вид, обсяги, порядок строк проведення мобілізації визначаються Президентом України про її проведення.

Відтак, з моменту видання Указу Президентом України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який тривав до лютого 2022 року, тобто до введення воєнного стану.

У порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів солдат ОСОБА_3 , став на шлях вчинення кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби.

У вказаний вище період, а саме з 25.10.2021 по 23.08.2022 солдат ОСОБА_3 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини НОМЕР_1 , приховував.

Дані дії обвинуваченого органами досудового розслідування та прокуроркою кваліфіковані як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, повторно протягом року тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, з чим суд погоджується.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, надавши пояснення які у повній мірі узгоджуються з фактичними обставинами викладеними в обвинувальному акті. Крім цього пояснив, що діяв необдумано і у цьому щиро розкаюється, просить суворо не карати. Бажає продовжувати віськову службу, для чого звертався до командування військової частини, однак отримав відповідь, що до завершення судового розгляду справи не може бути поновленим.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина доводиться процесуальними документами наданими суду прокуроркою, а також його ж, ОСОБА_3 , показами, які перевірені судом безпосередньо в результаті допиту обвинуваченого в судовому засіданні, тобто перевірені з дотриманням вимог ст. 23 КПК України.

Прокурорка в судовому засіданні з показами обвинуваченого погодилася та запропонувала суду провести судове слідство з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України, проти чого обвинувачений не заперечував.

Суд, заслухавши доводи прокурорки, думку обвинуваченого, який визнав свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, відсутність заперечень щодо допустимості та належності зібраних доказів, виходячи з вимог ч.3 тс. 349 КПК України вважав за доцільне не досліджувати фактичні обставини справи, що викладені в обвинувальному акті та які визнаються сторонами, а судове слідство обмежити допитом обвинуваченого та дослідженням процесуальних документів і документів, що характеризують особу останнього.

Таким чином, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим та досліджених процесуальних матеріалів кримінального провадження, суд вважає, що прокуроркою - публічною обвинувачкою у кримінальному провадженні доведено, а судом встановлено в ході судового слідства той факт, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби Збройних Сил України, 25.10.2021 не з`явився вчасно на службу з відпустки без поважних причин, в умовах особливого періоду, в розташування військової частини НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_2 до моменту добровільної явки, а саме до 23.08.2022 в Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, за адресою: м. Львів, вул. М. Кривоноса 6.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який по місцю теперішнього проживання та по місцю колишнього проходження військової служби, в цілому характеризується позитивно, а також його негативне ставлення до вчиненого.

Суд також приймає до уваги, що ОСОБА_3 був призваний по мобілізації та проходив військову службу в зоні АТО, що підтверджується документами наданими прокуроркою. Відтак, суд визнає встановленим фактом, що ОСОБА_3 є учасником бойових дій, брав безпосередню участь в захисті територіальної цілісності України від неоголошеної повномасштабної війни агресора - російської федерації.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: його добровільне прибуття до правоохоронного органу, щире каяття та активне сприяння органу досудового розслідування у розкритті вказаного злочину; вчинення злочину внаслідок обставин викликаних влаштуванням сімейного життя та неналежної (неправильне сприйняття) оцінки своїх дій, усунення заподіяної шкоди, шляхом добровільного повернення до військових органів, а також те, що ОСОБА_3 брав участь у діях, що безпосередньо повязані із захистом територіальної цілісності України.

Обставин, щоб обтяжували відповідальність обвинуваченого, прокуроркою не наведено, не встановлено таких і судом.

З урахуванням пом`якшуючих обставин і особи обвинуваченого, суд приходить до переконання, що покарання йому слід призначити в межах санкції статті за якою інкриміновано кримінальне правопорушення, у вигляді позбавлення волі.

За наведених вище пом`якшуючих обставин, суд також приходить до переконання про можливість виправлення підсудного без відбування призначеного покарання, у зв`язку з чим, вважає за доцільне, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного даним вироком покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення чи проступку і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 76 КК України, статтями 349, 368, 370, 371, 374, 615 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 3 ( трьох ) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити засудженого від відбування призначеного покарання за даним вироком, за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення чи проступку, встановивши іспитовий строк в 1 ( один ) рік.

Згідно з вимогами ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.

У випадку відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 12 травня 2023 року.

Копію вироку сторони процесу можуть отримати у секретаря судових засідань.

Суддя ОСОБА_5